Справа № 645/4357/26
Провадження № 2/645/3119/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)  
14 липня 2026 року м. Харків
Немишлянський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого – судді Феленко Ю.В.,
за участю секретаря судових засідань – Каратаєвої Я.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора №6» про визнання трудових відносин та трудового договору припиненими,
ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати припиненими трудові відносини за власним бажанням на підставі ст. 38 ч. 1 КЗпП України між нею та Комунальним підприємством «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора №6».
В обґрунтування позову зазначається, що позивач є пенсіонером за віком. З 22.12.2018 вона прийнята на роботу до Комунального підприємства «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора №6» на посаду майстра з випробувальним строком на один місяць, та з 14.05.2018 була зарахована до штату майстром. Оскільки м. Новодружеськ Луганської області є тимчасово окупованою територією, тому регулярний поштовий зв`язок з цією територією через українські державні та приватні служби не працює. 09.06.2021 позивач досягнула пенсійного віку, у зв`язку з чим їй була призначена пенсія. На час оформлення пенсії, відповідно до даних трудової книжки позивача, відмітки при припинення трудових відносин з КП «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора №6» відсутня. З урахуванням того, що трудові відносини з відповідачем фактично припинені в силу об`єктивних причин, позивач не може виконувати свої трудові обов`язки, а існування трудового договору порушує її право на належний соціальний захист та збільшення пенсії.
Враховуючи те, що КП «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора №6» знаходиться на непідконтрольній Україні території, у позивача відсутня можливість припинити трудовий договір в інший спосіб, окрім звернення до суду.
Ухвалою суду від 21.05.2026 провадження у вищевказаній цивільній справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, просив розгляд справи провести без його участі, проти заочного рішення не заперечує.
Відповідач у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час, дату та місце проведення судового засідання, шляхом публікації оголошень на офіційному веб-порталі «Судова влада України», своїм правом на подання до суду відзиву на позовну заяву не скористався.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280-282 ЦПК України.
Зважаючи на неявку в судове засідання всіх учасників, розгляд справи здійснюється судом за їх відсутності та, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, оцінюючи, належність, допустимість й достовірність доказів, які містяться в матеріалах справи, приходить до таких висновків.
Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 прийнята на роботу до Комунального підприємства «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора №6» на посаду майстра з випробуванням один місяць на підставі наказу № 42-к від 12.04.2018, та з 14.05.2018 зарахована до штату майстром на підставі наказу №56-к, що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці серія НОМЕР_1 , виданої 16.07.1981 на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ./а.с.10-19/
Як вбачається з пенсійного посвідчення № НОМЕР_2 від 13.10.2021 позивач ОСОБА_1 є пенсіонером за віком. /а.с.8/
Згідно довідки від 08.10.2025 №6334-5003839284 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_2 ./а.с.9/
Як вбачається з довідки форми ОК-5 з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування ОСОБА_1 з січня 2022 року заробітну плату не отримує. /а.с.20-21/
Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, 31261491фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Комунальне підприємство «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора №6» код ЄДРПОУ31261491 знаходиться за адресою: 93193 Луганська область, м. Новодружеськ, вул. Грушевського, б. 16.
Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025 року № 376 (у редакції станом на час розгляду справи), місто Новодружеськ Луганської області (Лисичанська міська територіальна громада), з 03.07.2022 є тимчасово окупованою російською федерацією територією України.
02.04.2026 позивач зверталась до Харківської філії Харківського обласного центру зайнятості щодо припинення трудових відносин в односторонньому порядку. Згідно відповіді № 2667/17.08/23 від 07.04.2026, чинним законодавством про зайнятість не передбачено звільнення осіб, які отримують пенсію в односторонньому порядку через центр зайнятості./а.с.23/
Звертаючись до суду із позовом у цій справі, позивач посилалась на те, що трудові відносини з відповідачем фактично припинені через військову агресію російської федерації, вона не має можливості виконувати трудові обов`язки, а існування трудового договору порушує її право на соціальний захист.
Будь-які спроби зв`язку, за допомогою яких можливе надіслання заяви про звільнення позивача до КП «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора №6» відсутні.
Указом Президента України від 24.04.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє і до теперішнього часу.
Згідно з ч.1 ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Конституційний Суд України у своїх Рішеннях від 07 липня 2004 року у справі №1- 14/2004, від 16 жовтня 2007 року у справі №1-16/2007 та від 29 січня 2008 року у справі №1-5/2008 зазначив, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю Конституційний Суд України розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися то вільно її обирати. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації.
Відповідно дост.21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати робітникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Як передбачено п.1 ч.1 ст.23 КЗпП України трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк.
Згідно зст.24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, у письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядження власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.
Відповідно до статті 51 КЗпП України визначено, що держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, вільний вибір виду діяльності.
За змістом статті 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 36 КЗпП України пiдставами припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з iнiцiативи працiвника (статтi38,39 КЗпП України).
Частиною першою статті 38 КЗпП України визначено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.
При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання, і які працівник визначає самостійно.
Передбачений частиною першою статті 38 КЗпП України порядок розірвання трудового договору з ініціативи працівника передбачає попередження ним про це власника або уповноважений орган письмово за два тижні.
Відповідно до ст.4 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану у зв`язку з веденням бойових дій у районах, в яких розташоване підприємство, установа, організація, та існування загрози для життя і здоров`я працівника він може розірвати трудовий договір за власною ініціативою у строк, зазначений у його заяві (крім випадків примусового залучення до суспільно корисних робіт в умовах воєнного стану, залучення до виконання робіт на об`єктах критичної інфраструктури).
Місце фактичного виконання трудових обов`язків відповідача знаходиться за адресою м. Новодружеськ Луганської області.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 серпня 2022 року у справі № 369/1906/18 (провадження № 61-1706св22) вказано, що "за змістом статті 38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. Отже праву працівника на розірвання трудового договору за власним бажанням за умови попередження роботодавця за два тижні відповідно до частини першої статті 38 КЗпП України кореспондується обов`язок роботодавця оформити відповідним наказом звільнення та виконати обов`язки, визначені статтями 47, 116 КЗпП України. Чинне законодавство не визначає випадки, у яких роботодавець може відмовити працівнику у звільненні за власним бажанням, отже роботодавець не може відмовити працівнику у звільненні за його бажанням, у разі подання ним відповідної заяви за два тижні до такого звільнення".
Як встановлено у судовому засіданні позивач з об`єктивних причин позбавлена можливості повідомити роботодавця про намір припинити трудові відносини та звільнитися з роботи за власним бажанням, оскільки місцезнаходження роботодавця КП «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора №6» є на тимчасово окупованій території України.
Відповідачем жодних дій щодо звільнення позивача за власним бажанням не вчинено.
У постанові Верховного Суду від 25 листопада 2019 року у справі №201/1384/16-ц визнано ефективним і таким, що не суперечить закону спосіб захисту порушеного права шляхом припинення трудових відносин на підставі ч. 1ст. 38 КЗпП України. Окрім того, у постанові Верховного Суду від 15.02.2023 у справі №377/169/20 викладено висновок, що вимога про припинення трудових відносин за певних обставин є належним способом судового захисту.
Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» № 2136-ІХ від 15.03.2022, який набрав чинності 24.03.2022, визначає, крім іншого, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
Стаття 4 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» встановлює особливості розірвання трудового договору з ініціативи працівника, а саме у зв`язку з веденням бойових дій у районах, в яких розташоване підприємство, установа організація, та існування загрози для життя і здоров`я працівника, який може розірвати трудовий договір за власною ініціативою у строк, зазначений у його заяві.
Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Таким чином, суд вважає можливим розірвати трудовий договір у відповідності до вимог ст. 38 КЗпП та визнання припиненими трудових відносин позивача із відповідачем з дати набранням рішенням законної сили.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.7,12,19,81,133,141,264,265 ЦПК України, ст.ст.21,22,24,36,38 КЗпП України, суд, 

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора №6» про визнання трудових відносин та трудового договору припиненими – задовольнити.
Визнати припиненими трудові відносини та трудовий договір між ОСОБА_1 та Комунальним підприємством «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора №6» розірваним за власним бажанням працівника на підставі частини 1 статті 38 КЗпП України з дня набрання даним рішенням законної сили.
Стягнути з Комунального підприємства «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора №6» на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1331,20 грн.
Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст. ст. 284-285 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Учасники справи:
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації ВПО: АДРЕСА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;
Відповідач – Комунальне підприємство «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора №6», ЄДРПОУ 31261491, місцезнаходження: 93193 Луганська область, м. Новодружеськ, вул. Грушевського, б. 16. 

Суддя        Ю.В. Феленко