ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2026 року 
м. Київ

cправа № 917/1117/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Баранця О. М. - головуючого, Кролевець О. А., Мамалуя О. О.,
за участю секретаря судового засідання Долгополової Ю. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України
на рішення Господарського суду Полтавської області
у складі судді Байдуж Ю. С.
від 22 грудня 2025 року
та на постанову Східного апеляційного господарського суду
у складі колегії суддів: Гетьман Р. А., Склярук О. І., Хачатрян В. С.
від 09 квітня 2026 року

у справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України
до Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Полтавській області,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "ОНУР КОНСТРУКЦІОН ІНТЕРНЕШНЛ",
про стягнення 1 949 037,70 грн

за участю представників:
від позивача: Смиковський Є. А.
від відповідача: не з`явилися
від третьої особи на стороні позивача: не з`явилися

ВСТАНОВИВ:
1. Короткий зміст позовних вимог.
У червні 2025 року Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України звернулася до Господарського суду Полтавської області з позовом до Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Полтавській області про стягнення 1 949 037,70 грн матеріальної шкоди та 8 000,00 грн вартості звіту про визначення вартості матеріального збитку.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок неналежного стану автомобільної дороги загального користування «Київ - Харків - Довжанський» на ділянці 184 - 185 км цієї дороги 24 грудня 2024 року сталася ДТП за участю військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України під час виконання ним службових обов`язків на службовому автомобілі Toyota LC 150, військовий номер НОМЕР_2 , у зв`язку з чим зазначений транспортний засіб був пошкоджений та позивачу, як власнику цього транспортного засобу, був заподіяний матеріальний збиток у розмірі 1 949 037,70 грн, що відповідно до статей 22, 1166, 1172, 1173 Цивільного кодексу України підлягає відшкодуванню відповідачем, як особою, яка є відповідальною за стан зазначеної ділянки дороги. За твердженням позивача пошкодження його транспортного засобу перебуває в причинно-наслідковому зв`язку з неналежним станом автомобільної дороги на зазначеній ділянці, з бездіяльністю відповідача, який відповідає за експлуатаційне утримання цієї автодороги, де склалася аварійна ситуація та діяла непереборна сила через наявність ожеледиці, що встановив Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у постанові від 17 березня 2025 року у справі № 539/5632/24 за результатом розгляду адміністративного протоколу, складеного по факту вказаної ДТП, і ця обставина є преюдиційною для цієї справи. 
Господарський суд Полтавської області ухвалою від 11 червня 2025 року прийняв зазначену позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі № 917/1117/25, залучив до участі у справі Товариство з обмеженою відповідальністю "ОНУР КОНСТРУКЦІОН ІНТЕРНЕШНЛ" в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.
2. Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій.
Військовій частині НОМЕР_1 Національній гвардії України (далі - Військова частина НОМЕР_1 ) належить автомобіль марки TOYOTA LAND CRUISER PRADO, 2022 року випуску, з ідентифікаційним номером НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_4 , чорного кольору (далі по тексту - автомобіль, транспортний засіб), що підтверджується технічним талоном транспортного засобу NGU 078200 з датою першої реєстрації 10 квітня 2023 року.
04 грудня 2024 року о 07 год. 06 хв. під час виконання військовослужбовцем Військової частини НОМЕР_1 службових обов`язків (перебував у службовому відрядженні), за участю водія Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 , який керував автомобілем, на автодорозі М03 «Київ-Харків-Довжанський» 184-185 км сталася дорожньо-транспортна пригода (далі по тексту - ДТП), в результаті якої зазначений автомобіль отримав механічні пошкодження.
За наслідками ДТП інспектор патрульної поліції склав матеріали адміністративного правопорушення за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення стосовно водія ОСОБА_1 , а саме: 
- склав протокол № 59721, в якому зафіксував обставини того, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, на автодорозі М03 Київ-Харків-Довжанський 185 км, рухаючись зі сторони м. Пирятин у напрямку м. Лубни, не врахував дорожню обстановку, стан дорожнього покриття, не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, та допустив з`їзд з проїзної частини з подальшим перекиданням транспортного засобу. Внаслідок ДТП транспортний засіб отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками, водій транспортного засобу не врахував безпечну швидкість руху, чим порушив пункт 12.1. Правил дорожнього руху України; 
- відібрав пояснення від водія; 
- склав схему місця ДТП, 
- за участю двох свідків: самого водія ОСОБА_1 та ОСОБА_2 здійснив обстеження ділянки вулично-шляхової мережі, за результатами якого склав відповідний акт, в якому встановив, що забезпечення експлуатаційного стану ділянки дороги покладено на Службу відновлення та розвитку інфраструктури в Полтавській області, м. Полтава. Покриття проїзної дороги має ожеледицю протяжністю 1 000 м, час здійснення останніх заходів щодо прибирання проїзної частини невідомий. Ділянку визнано такою, що не відповідає вимогам ДСТУ 3587-22.
За результатами судового розгляду матеріалів адміністративного правопорушення Лубенський міськрайонний суд Полтавської області ухвалив постанову від 17 березня 2025 року у справі № 539/5632/24, якою закрив провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю у діях водія ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. У зазначеній постанові Лубенський міськрайонний суд дійшов висновку про те, що ДТП мала місце при визначених у протоколі та схемі обставинах, але пошкодження транспортного засобу сталося не внаслідок порушення водієм Правил дорожнього руху, а перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з неналежним станом автомобільної дороги на вищевказаній ділянці, у даній дорожній ситуації ожеледиця була непереборною силою. Також Лубенський міськрайонний суд прийшов до висновків, що пошкодження транспортного засобу перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з бездіяльністю уповноважених осіб організації, відповідальної за експлуатаційне утримання автодороги, де мала місце ДТП, внаслідок чого створилася аварійна обстановка та діяла непереборна сила через наявність ожеледиці. 
Експлуатаційне утримання автомобільної дороги загального користування державного значення М-03 Київ - Харків - Довжанський в межах Полтавської області здійснюється Службою відновлення та розвитку інфраструктури у Полтавській області, а також Товариством з обмеженою відповідальністю "ОНУР КОНСТРУКЦІОН ІНТЕРНЕШНЛ" відповідно до договору про закупівлю за державні кошти від 09 жовтня 2024 року № 13-01-24 (далі - договір).
Відповідно до Інформації про протяжність та склад ділянки автомобільної дороги загального користування державного значення, які передаються в експлуатаційне утримання, що є додатком № 1 до зазначеного договору, ділянки автомобільної дороги загального користування державного значення М-03 Київ-Харків-Довжанський км 126+528 км 337+880 та км 341+919 км 396+094 в межах Полтавської області, в тому числі, що охоплює ділянку дороги на якій сталася ДТП, передані на експлуатаційне утримання генеральній підрядній дорожньо-експлуатаційній організації Товариству з обмеженою відповідальністю "ОНУР КОНСТРУКЦІОН ІНТЕРНЕШНЛ".
Згідно з пунктами 1.2., 1.3. зазначеного договору Товариством з обмеженою відповідальністю "ОНУР КОНСТРУКЦІОН ІНТЕРНЕШНЛ" приймає від відповідача визначені автомобільні дороги загального користування зі всіма складовими, за винятком комплексів WIM, для надання послуг з експлуатаційного утримання. Послуги виконуються згідно з вимогами діючих нормативних актів, зокрема: ДСТУ 3587-22 Безпека дорожнього руху. Автомобільні дороги. Вимоги до експлуатаційного стану.
Відповідно до довідки Полтавського обласного центру з гідрометеорології від 23 січня 2025 року № 9916 001-100/9916-03 за даними метеорологічних спостережень на метеостанції м. Лубни Полтавської області 04 грудня 2024 року вночі (до 08 години ранку) відмічалася хмарна погода, часом слабкі опади у вигляді мряки; у період з 07:10 по 12:40 год. відмічалася ожеледь (діаметр відкладень до 1мм). Вітер був південної чверті, 1-3 м/с. Температура повітря вночі 3-4° морозу.
На ділянці автомобільної дороги М-03 «Київ Харків Довжанський км 170 км 210 Товариство з обмеженою відповідальністю "ОНУР КОНСТРУКЦІОН ІНТЕРНЕШНЛ" здійснювало чергування спеціалізованим транспортним засобом MAN, д.н.з. НОМЕР_5 (бортовий номер НОМЕР_6 ).
Відповідно до змінного рапорту № 12/24 щодо чергування спеціалізованим транспортним засобом MAN д.н.з. НОМЕР_5 та Журналу обліку та роботи із зимового утримання автомобільної дороги, що обслуговується, № 2 за 2024 рік, під час чергування 04 грудня 2024 року у період часу з 08:00 по 13:00 год. автодорогу М03 170-210 км, протяжністю 44 км було оброблено протиожеледними матеріалами.
Згідно з відповіддю Управління патрульної поліції в Полтавській області від 28 січня 2025 року № 10-аз/41/26/01-202 у період часу з 03 по 04 грудня 2024 року на автодорозі М-03 Київ - Харків - Довжанський з 184 по 185 км була зареєстрована одна ДТП, у місці скоєння якої було зафіксовано ожеледицю; стосовно цієї ділянки дороги працівники Управління патрульної поліції в Полтавській області вимоги (приписи) не видавали, адміністративні матеріали у період з 01 грудня 2024 року відносно осіб, відповідальних за експлуатаційне утримання зазначеної ділянки автодороги, не складалися.
У зв`язку з отриманням внаслідок зазначеної вище ДТП механічних пошкоджень транспортного засобу, Військова частина НОМЕР_1 звернулася до Товариства з обмеженою відповідальністю Експертно-атестуючу компанія «Довіра» з метою визначення розміру матеріального збитку. За результатом проведеної Товариством з обмеженою відповідальністю Експертно-атестуючою компанією «Довіра» оцінки був складений Звіт від 13 січня 2025 року № 20741 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу Toyota Land Cruiser Prado номерний знак НОМЕР_2 , вартість матеріального збитку внаслідок ДТП, яка сталась 04 грудня 2024 року, станом на дату ДТП склала 1 949 037,70 грн, в тому числі 1 826 547,33 грн - вартість відновлювального ремонту та 132 145,48 грн - втрата товарної вартості.
Військова частина НОМЕР_1 засобами електронного зв`язку звернулася до Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Полтавській області з претензією від 01 квітня 2025 року № 78/1/5-1256-2025 про відшкодування майнової шкоди.
Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Полтавській області відмовила Військовій частині НОМЕР_1 у задоволенні претензії, з огляду на що Військова частина НОМЕР_1 у червні 2025 року звернулася до Господарського суду Полтавської області з позовом до Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Полтавській області про стягнення в рахунок відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 1 949 037,70 грн та вартості звіту про визначення вартості матеріального збитку у розмірі 8 000,00 грн.
3. Короткий зміст оскаржуваних рішення місцевого господарського суду та постанови апеляційного господарського суду, мотиви їх ухвалення.
Господарський суд Полтавської області рішенням від 22 грудня 2025 року у справі № 917/1117/25, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 09 квітня 2026 року, відмовив у задоволенні позову.
Суди попередніх інстанцій виходили з того, що 
- висновки Лубенського міськрайонного суду Полтавської області, що містяться у постанові від 17 березня 2025 року у справі № 539/5632/24, про те, що пошкодження транспортного засобу та як наслідок спричинення позивачу матеріальних збитків перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з бездіяльністю уповноважених осіб організації, відповідальної за експлуатаційне утримання автодороги (відповідача), внаслідок чого створилася аварійна обстановка та діяла непереборна сила через наявність ожеледиці, не є преюдиційними обставинами для цієї господарської справи, що розглядається, з огляду на що обставини наявності протиправної та вини відповідача у заподіянні збитків позивачу підлягають дослідженню судом в загальному порядку;
- у даному випадку відсутні обов`язкові елементи цивільної відповідальності відповідача за спричинення збитків позивачу, оскільки в матеріалах справи відсутні докази бездіяльності відповідача (не виконання ним зобов`язань з ліквідації зимової слизькості) та наявності його вини у спричинені ДТП, що сталася 04 грудня 2024 року за участю транспортного засобу Toyota Land Cruiser Prado номерний знак НОМЕР_2 , що належить позивачу; позивач не довів порушення відповідачем вимог ДСТУ 3587:2022 «Безпека дорожнього руху. Автомобільні дороги. Вимоги до експлуатаційного стану» щодо порядку вчинення організаційних та практичних заходів по обробці протиожеледними матеріалами проїзної частини, на якій утворилася ожеледиця, а обробка дорожнього покриття на ділянці автодороги 184-185 км М03 «Київ Харків Довжанський», на якій сталося ДТП, була здійснена у поряду та строки, встановлені пунктами 6.1., 6.2. зазначених ДСТУ; адміністративні матеріали відносно осіб, відповідальних за експлуатаційне утримання зазначеної ділянки автодороги, не складалися, вимоги (приписи) не видавалися.
4. Короткий зміст вимог касаційної скарги.
У касаційній скарзі позивач - Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України просить скасувати рішення Господарського суду Полтавської області від 22 грудня 2025 року та постанову Східного апеляційного господарського суду від 09 квітня 2026 року у цій справі, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
5. Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу.
Як на підставу касаційного оскарження зазначених судових рішень у цій справі скаржник послався на пункти 1 та 4 частини другої статті 287 та пункт 1 частини третьої статті 310 Господарського процесуального кодексу України. Скаржник зазначив про те, що:
- суди попередніх інстанцій не застосували частину восьму статті 80 Господарського процесуального кодексу України, не врахували висновки Верховного Суду щодо застосування цієї норми права, викладені у постановах від 13 травня 2024 року у справі № 922/2825/23, від 18 серпня 2023 року у справі № 32/257-10, від 03 квітня 2023 року у справі № 906/1357/20, від 01 вересня 2022 року у справі № 904/8456/21, від 18 червня 2020 року у справі № 909/965/16, від 26 лютого 2019 року у справі № 913/632/17, від 13 січня 2021 року у справі № 10/Б-921/1442/2013, від 29 вересня 2022 року у справі № 910/20010/20, від 16 листопада 2022 року у справі № 910/4390/21;
- суди попередніх інстанцій неправильно застосували статтю 1166 Цивільного кодексу України, не врахували висновку Верховного Суду щодо застосування цієї норми права, викладеного у постанові від 22 липня 2019 року у справі № 909/374/18, про те, що саме відповідач повинен довести відсутність вини у заподіянні шкоди;
- суд апеляційної інстанції не врахував висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 09 грудня 2019 року у справі № 192/2529/16-ц, від 04 вересня 2019 року у справі № 335/8271/16-ц, від 03 квітня 2019 року у справі № 748/60/17, від 08 травня 2018 року у справі № 554/13464/15-ц, від 20 грудня 2018 року у справі № 185/8229/16-ц, від 13 лютого 2019 року у справі № 0508/1310/2012;
- суди попередніх інстанцій не врахували висновки Верховного Суду щодо застосування принципу змагальності та стандартів доказування у господарському процесі, викладені у постановах від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц;
- суди попередніх інстанцій не дослідили зібрані у справі докази.
6. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.
Відповідач та третя особа відзивів на касаційну скаргу позивача Верховному Суду не надали.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
7. Оцінка аргументів учасників справи і висновків місцевого господарського суду та суду апеляційної інстанцій.
Верховний Суд, обговоривши доводи позивача, викладені у касаційній скарзі, перевіривши правильність застосування та дотримання судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права, вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені статтею 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до частин першої та другої якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відшкодування збитків є одним із видів господарсько-правової / цивільно-правової відповідальності і для застосування такої міри відповідальності необхідна наявність усіх елементів складу правопорушення, а саме: 
- протиправної поведінки; 
- шкідливого результату такої поведінки - збитків (шкоди); 
- причинного зв`язку між протиправною поведінкою та збитками (шкодою); 
- вини особи, яка заподіяла шкоду. 
Отже, суди, розглядаючи спори про стягнення збитків, мають встановлювати обставини щодо наявності всіх елементів складу правопорушення у їх сукупності. У разі відсутності хоча б одного з елементів відповідальність у вигляді відшкодування збитків не настає. 
Відповідно до частини першої статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. 
При поданні позову про відшкодування збитків на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками. 
Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи.
Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо).
Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.
Вина боржника у порушенні зобов`язання презюмується та не підлягає доведенню кредитором, тобто саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.
Подібні висновки Верховного Суду є загальними та сталими для правовідносин, що стосуються стягнення збитків, та викладені у численних постановах Верховного Суду, зокрема від 20 жовтня 2020 року у справі № 910/17533/19, від 30 вересня 2021 року у справі № 922/3928/20, від 21 квітня 2020 року у справі №904/3189/19, від 21 квітня 2021 року у справі № 648/2035/17, від 30 листопада 2021 року у справі № 916/3578/20, від 08 лютого 2022 року у справі № 916/3563/20 та інших.
Як вбачається з матеріалів справи позивач в обґрунтування наявності протиправної поведінки відповідача та причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою та збитками (шкодою) послався на те, що відповідач, як особа, яка є відповідальною за експлуатаційне утримання автодороги, на якій 04 грудня 2024 року сталася аварійна ситуація з транспортним засобом позивача, допустив бездіяльність у вигляді невжиття заходів по обробці протиожеледними матеріалами проїзної частини автодороги, на якій утворилася ожеледиця, внаслідок чого сталася ДТП за участю військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України під час виконання ним службових обов`язків на службовому автомобілі Toyota LC 150, військовий номер НОМЕР_2 , у зв`язку з чим був пошкоджений зазначений транспортний засіб та позивачу, як власнику цього транспортного засобу, був заподіяний матеріальний збиток у розмірі 1 949 037,70 грн. За твердженням позивача ці обставини наявності протиправної поведінки відповідача та причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою та збитками (шкодою) були встановлені Лубенським міськрайонним судом Полтавської області у постанові від 17 березня 2025 року у справі № 539/5632/24 за результатом розгляду адміністративного протоколу, складеного по факту вказаної ДТП, і є преюдиційними для цієї справи. 
Відповідно до частини четвертої статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду (частина сьома статті 75 Господарського процесуального кодексу України).
Отже, для господарського суду при вирішення певного спору преюдиційний характер мають обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 18 червня 2021 року у справі № 910/16898/19 дійшла висновку про те, що преюдиціальність - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі, для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив у законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Ці правила також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. 
Аналізуючи положення частини сьомої статті 75 Господарського процесуального кодексу України, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/17 (пункт 32) дійшла висновку про те, що преюдиціальне значення у справі надається саме обставинам, установленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють лише обставини, які належали до предмета доказування у відповідній справі, безпосередньо досліджувались і встановлювались у ній судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.
Обставини, встановлені рішенням суду в іншій господарській, цивільній або адміністративній справі, можуть бути преюдиційними для іншої справи навіть у разі їх встановлення стосовно однієї особи, яка бере участь у справі (подібні висновки Верховного Суду містяться у постанові від 28 серпня 2023 року у справі № 911/4610/15(911/1277/22)). 
Як встановили суди попередніх інстанцій, Лубенський міськрайонний суд Полтавської області постановою від 17 березня 2025 року у справі № 539/5632/24 закрив провадження в адміністративній справі відносно ОСОБА_1 за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Учасником зазначеної адміністративної справи був ОСОБА_1 . Однак, як правильно встановили суди попередніх інстанцій, зазначена особа ( ОСОБА_1 ) не є учасником цієї господарської справи № 917/1117/25, що розглядається, а учасники цієї господарської справи (Військова частина НОМЕР_1 , Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Полтавській області, а також Товариство з обмеженою відповідальністю «ОНУР КОНСТРУКЦІОН ІНТЕРНЕШНЛ») не були учасниками адміністративної справи № 539/5632/24, що розглядалася Лубенським міськрайонним судом Полтавської області.
Встановивши зазначені обставини, зокрема суб`єктний склад зазначених адміністративної та цієї господарської справи, а також взявши до уваги зазначені вище правила преюдиційності, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що встановлена Лубенським міськрайонним судом Полтавської області у постанові від 17 березня 2025 року у справі № 539/5632/24 наявність протиправної винної поведінки відповідача та причинно-наслідкового зв`язку між протиправною поведінкою та збитками (шкодою) не є преюдиційними обставинами для цієї господарської справи, та ці обставини підлягають дослідженню та встановленню господарським судом у цій господарській справі в загальному порядку.
За змістом визначення термінів, що містяться у статті 1 Закону України «Про автомобільні дороги», автомобільна дорога - лінійний комплекс інженерних споруд, призначений для безперервного, безпечного та зручного руху транспортних засобів.
Відповідно до статті 5 цього Закону автомобільні дороги поділяються на: автомобільні дороги загального користування; вулиці і дороги міст та інших населених пунктів; відомчі (технологічні) автомобільні дороги; автомобільні дороги на приватних територіях. 
Автомобільні дороги загального користування поділяються на автомобільні дороги державного та місцевого значення. Автомобільні дороги державного значення підрозділяються на міжнародні, національні, регіональні та територіальні (частини перша та друга статті 8 Закону України «Про автомобільні дороги»).
Згідно з частинами першою та другою статті 6 Закону України «Про автомобільні дороги» державну політику і стратегію розвитку всіх видів автомобільних доріг на території України здійснює центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства. Експлуатаційне утримання автомобільних доріг загального користування та інших видів автомобільних доріг може здійснюватися на основі довгострокових (до семи років) договорів (контрактів) про утримання автомобільних доріг загального користування за принципом забезпечення їх експлуатаційного стану відповідно до нормативно-правових актів, норм та стандартів.
За змістом статті 10 Закону України «Про автомобільні дороги» органами, що здійснюють управління автомобільними дорогами загального користування, є, зокрема:
- центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства; 
- центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства та управління автомобільними дорогами загального користування державного значення.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 11 Закону України «Про автомобільні дороги» до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства та управління автомобільними дорогами загального користування державного значення, належать: організація будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних доріг загального користування державного значення відповідно до державних будівельних норм і стандартів, а також переліків об`єктів та обсягів бюджетних коштів на будівництво, реконструкцію та капітальний ремонт автомобільних доріг загального користування, затверджених Кабінетом Міністрів України.
За змістом статті 13 Закону України «Про автомобільні дороги» орган управління автомобільними дорогами загального користування відповідає, зокрема за стан автомобільних доріг загального користування відповідно до діючих норм та фінансування; якість робіт з проектування, будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних доріг загального користування; відшкодування збитків користувачам автомобільних доріг загального користування у порядку, визначеному законом.
Відповідно до Положення про Державне агентство відновлення та розвитку інфраструктури України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2014 року № 439, центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері дорожнього господарства та управління автомобільними дорогами загального користування державного значення, є Державне агентство відновлення та розвитку інфраструктури України.
Як встановили суди попередніх інстанцій згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 15 грудня 2023 року № 1318 «Про затвердження переліку автомобільних доріг загального користування державного значення» автодорога Київ - Харків - Довжанський відноситься до категорії доріг загального користування міжнародного значення.
Експлуатаційне утримання автомобільної дороги М-03 Київ - Харків - Довжанський, зокрема відрізку цієї автодороги Р-11 Полтава-Красноград, на якому сталася ДТП, здійснюється Службою відновлення та розвитку інфраструктури у Полтавській області, а також Товариством з обмеженою відповідальністю "ОНУР КОНСТРУКЦІОН ІНТЕРНЕШНЛ".
Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Полтавській області є державною неприбутковою організацією, яка заснована на державній власності і належить до сфери управління Державного агентства відновлення та розвитку інфраструктури України (пункт 1.1. Положення про Службу відновлення та розвитку інфраструктури у Полтавській області).
Відповідно до пункту 2.1.1. Положення про Службу відновлення та розвитку інфраструктури у Полтавській області метою діяльності Служби є забезпечення розвитку та функціонування автомобільних доріг загального користування державного значення у Полтавській області (автомобільні дороги) шляхом їх нового будівництва, реконструкції, капітального ремонту, ремонтів та утримання в інтересах держави і користувачів автомобільних доріг.
Згідно з пунктом 2.2.1 вказаного Положення основним предметом діяльності Служби є, зокрема: виконання в межах визначених повноважень функцій замовника робіт та послуг з нового будівництва, реконструкції, капітального ремонту, ремонту та утримання автомобільних доріг та іншого державного майна.
Згідно з пунктом 6.2.1 вказаного Положення Служба зобов`язана організовувати будівництво, ремонт, облаштування, модернізацію та утримання інфраструктури, об`єктів, щодо яких Служба виконує функції замовника, відповідно до державних будівельних норм і стандартів та інших нормативно-правових актів.
09 жовтня 2024 року між Службою відновлення та розвитку інфраструктури у Полтавській області, як Замовником, та Товариством з обмеженою відповідальністю "ОНУР КОНСТРУКЦІОН ІНТЕРНЕШНЛ", як Виконавцем, був укладений договір про закупівлю за державні кошти, відповідно до умов якого Виконавець зобов`язався у порядку та на умовах, визначених цим договором, надати послуги з експлуатаційного утримання автомобільних доріг загального користування державного значення М-03 Київ - Харків - Довжанський, Р-11 Полтава - Красноград, Р-67 Чернігів - Прилуки - Пирятин в межах Полтавської області, за рахунок коштів державного бюджету.
Згідно з пунктом 1.2. договору Виконавець приймає від Замовника автомобільні дороги загального користування зі всіма складовими, за винятком комплексів WIM, для надання послуг з експлуатаційного утримання. Інформація про дороги, що передаються Виконавцю для надання послуг з предметом договору, визначена додатком № 1 до договору..
Відповідно до Інформації про протяжність та склад ділянки автомобільної дороги загального користування державного значення, які передаються в експлуатаційне утримання, що є додатком № 1 до зазначеного договору, на експлуатаційне утримання генеральній підрядній дорожньо-експлуатаційній організації ТОВ "ОНУР КОНСТРУКЦІОН ІНТЕРНЕШНЛ" передані ділянки автомобільної дороги загального користування державного значення М-03 Київ - Харків - Довжанський км 126+528 км 337+880 та км 341+919 км 396+094 в межах Полтавської області, в тому числі, що охоплює ділянку дороги на якій сталася ДТП.
Згідно з пунктом 1.3. договору послуги виконуються згідно з вимогами діючих нормативних актів, зокрема: ДСТУ 3587-22 «Безпека дорожнього руху. Автомобільні дороги. Вимоги до експлуатаційного стану».
Відповідно до частини другої статті 1172 Цивільного кодексу України замовник відшкодовує шкоду, завдану іншій особі підрядником, якщо він діяв за завданням замовника.
Встановивши зазначені обставини, а також врахувавши положення частини другої статті 1172 Цивільного кодексу України, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що саме Служба відновлення та розвитку інфраструктури у Полтавській області, як замовник, а не Товариство з обмеженою відповідальністю "ОНУР КОНСТРУКЦІОН ІНТЕРНЕШНЛ", як надавач послуг з експлуатаційного утримання автомобільних доріг загального користування за договором про закупівлю від 09 жовтня 2024 року, є особою відповідальною за стан автомобільних доріг загального користування, за якість робіт з їх утримання, за відшкодування збитків користувачам автомобільних доріг загального користування у порядку, визначеному законом. 
Правові та соціальні основи дорожнього руху з метою захисту життя та здоров`я громадян, створення безпечних і комфортних умов для учасників руху та охорони навколишнього природного середовища врегульовані Законом України «Про дорожній рух».
Відповідно до частини третьої статті 12 Закону України «Про дорожній рух» посадові особи, які відповідають за будівництво, реконструкцію, ремонт, експлуатацію та облаштування автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, мостів, шляхопроводів, інших споруд, зобов`язані, зокрема:
- забезпечувати утримання їх у стані, що відповідає встановленим вимогам щодо забезпечення безпеки дорожнього руху;
- при виникненні умов, що створюють загрозу безпеці дорожнього руху, здійснювати заходи для своєчасної заборони або обмеження руху, а також відновлення безпечних умов для руху;
- позначати місця виконання робіт, місця, де залишено на дорозі, вулиці, залізничному переїзді машини і механізми, будівельні матеріали тощо, відповідними дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами, а в темний час доби і при тумані - сигнальними вогнями, передбаченими діючими нормами;
- по закінченні робіт на дорозі, вулиці, залізничному переїзді негайно привести їх у стан, що забезпечує безперешкодний і безпечний рух транспортних засобів і пішоходів, та впорядкувати зони відчуження;
- обладнувати їх технічними засобами регулювання дорожнього руху;
- виявляти аварійно-небезпечні ділянки та місця концентрації дорожньо-транспортних пригод та забезпечувати здійснення у таких місцях відповідних заходів щодо удосконалення умов та організації дорожнього руху для забезпечення його безпеки;
- своєчасно виявляти перешкоди дорожньому руху та забезпечувати їх усунення, а у разі неможливості - невідкладно позначати дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами.
Порядок здійснення організаційних та практичних заходів по обробці протиожеледними матеріалами проїзної частини, на якій утворилася ожеледиця, визначений ДСТУ 3587:2022 «Безпека дорожнього руху. Автомобільні дороги. Вимоги до експлуатаційного стану» (надалі - ДСТУ).
Відповідно до пункту 6.1. ДСТУ експлуатаційний стан дорожнього покриття, узбіч, розділювальних смуг, тротуарів, пішохідних та велосипедних доріжок, ТЗОДР, інженерного облаштування, споруд дорожнього водовідводу, транспортних споруд, зовнішнього освітлення при утриманні автомобільних доріг у зимовий період визначається під час патрулювань. Патрулювання здійснюють організації, що відповідають за експлуатаційний стан автомобільних доріг, щоденно, а при інтенсивних, тривалих снігопадах та хуртовинах і появах слизькості цілодобово, згідно з відповідними нормативно-правовими актами та нормативними документами.
Згідно з пунктом 6.2. ДСТУ строки проведення робіт з ліквідації зимової слизькості з моменту її виявлення та снігоочищення після закінчення снігопаду та (або) хуртовини не повинні перевищувати, зокрема, у випадку обробки дорожнього покриття з моменту виявлення зимової слизькості 3 години.
За змістом пункту 6.3. ДСТУ профілактичне оброблення покриву протиожеледними матеріалами дозволено за наявності відповідного прогнозу погоди.
Отже, згідно із зазначеним ДСТУ за загальним правилом визначення експлуатаційного стану автомобільних доріг у зимовий період здійснюється організаціями, що відповідають за експлуатаційний стан автомобільних доріг, за наслідком щоденного патрулювання доріг. Разом з цим, ДСТУ передбачають здійснення і цілодобового патрулювання, однак у чітко визначених у випадках: у разі наявності інтенсивних, тривалих снігопадів та хуртовин і появах слизькості. При цьому, профілактичне оброблення покриву протиожеледними матеріалами дозволено за наявності відповідного прогнозу погоди.
Досліджуючи обставини наявності протиправної поведінки відповідача, суди попередніх інстанцій встановили, що відповідно до відповіді Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Полтавській області № 69/09 2173/-09/217-112 від 28 січня 2025 року інформація щодо утворення ожеледиці на 184 км 185 км автомобільної дороги загального користування державного значення М-03 Київ - Харків - Довжанський у період з 03 по 04 грудня 2024 року до Служби відновлення та розвитку інфраструктури у Полтавській області не надходила. 
Наявні в матеріалах справи докази не підтверджують наявності підстав для ведення організацією, що відповідає за експлуатаційний стан автомобільної дороги, цілодобового чергування у зазначений період та на вказаній дорозі. Разом з цим, як встановили суди попередніх інстанцій, відповідач 04 грудня 2024 року у період часу з 08:00 по 13:00 год через підрядну організацію Товариство з обмеженою відповідальністю "ОНУР КОНСТРУКЦІОН ІНТЕРНЕШНЛ" виконував свої зобов`язання зі щоденного патрулювання автомобільної дороги М-03 «Київ Харків Довжанський км 170 км 210 спеціалізованим транспортним засобом, під час якого зазначена автодорога протяжністю 44 км була оброблена протиожеледними матеріалами.
Крім того, як правильно зазначили суди попередніх інстанцій, відповідно до пункту 6.2. ДСТУ обробка дорожнього покриття на ділянці автодороги 184-185 км М-03 «Київ -Харків - Довжанський», на якій сталося ДТП, для ліквідації ожеледиці мала бути здійснена протягом не більше 3 годин з моменту виявлення зимової слизькості. 
Суди попередніх інстанцій, врахувавши те, що акт обстеження вулично-шляхової мережі від 04 грудня 2024 року (щодо ділянки автодороги, на якій сталася ДТП) був складений о 9 год. 40 хв., встановили, що відповідна обробка автодороги протиожеледними матеріалами мала бути здійснена до 12 год. 40 хв. того ж дня, що, як встановили суди, і було здійснене Товариством з обмеженою відповідальністю "ОНУР КОНСТРУКЦІОН ІНТЕРНЕШНЛ" під час щоденного патрулювання.
Відповідно до відповіді УПП в Полтавській області від 28 січня 2025 року № 10-аз/41/26/01-2025 у період часу з 03 по 04 грудня 2024 року стосовно ділянки автодороги 184-185 км М-03 Київ - Харків - Довжанський, на якій сталося ДТП, працівниками Управління патрульної поліції в Полтавській області, вимоги (приписи) не видавалися, адміністративні матеріали за статтями 140 «Порушення правил, норм і стандартів при утриманні автомобільних доріг і вулиць, невжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху чи позначення на автомобільних дорогах і вулицях місць провадження робіт» та 18828 «Невиконання законних вимог посадових осіб уповноважених підрозділів Національної поліції» Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно осіб, відповідальних за експлуатаційне утримання зазначеної ділянки автодороги, не складалися.
Встановивши зазначені обставини, дослідивши докази, які ці обставини підтверджують, та надавши оцінку цим доказам як у сукупності, так і окремо, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що у даному випадку відсутні обов`язкові елементи цивільної відповідальності (протиправна поведінка, причинно-наслідковий зв`язок та вина) відповідача за спричинення збитків позивачу, оскільки в матеріалах справи відсутні докази бездіяльності відповідача (не виконання ним зобов`язань з ліквідації зимової слизькості) та наявності його вини у спричинені ДТП, що сталася 04 грудня 2024 року за участю належного позивачу автомобіля Toyota LC 150, військовий номер НОМЕР_2 ; позивач не довів порушення відповідачем вимог ДСТУ 3587:2022 «Безпека дорожнього руху. Автомобільні дороги. Вимоги до експлуатаційного стану» щодо порядку вчинення організаційних та практичних заходів по обробці протиожеледними матеріалами проїзної частини, на якій утворилася ожеледиця, а обробка дорожнього покриття на ділянці автодороги 184-185 км М-03 «Київ - Харків - Довжанський», на якій сталося ДТП, була здійснена в порядку та у строки, встановлені пунктами 6.1., 6.2. ДСТУ.
Як вбачається з касаційної скарги позивач не погоджується із зазначеними висновками судів та посилається на те, що ці висновки зроблені судами
- на підставі доказів, що були подані третьою особою у справі з порушенням порядку та строків їх подання, без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування частини восьмої статті 80 Господарського процесуального кодексу України, викладених у постановах від 13 травня 2024 року у справі № 922/2825/23, від 18 серпня 2023 року у справі № 32/257-10, від 03 квітня 2023 року у справі № 906/1357/20, від 01 вересня 2022 року у справі № 904/8456/21, від 18 червня 2020 року у справі № 909/965/16, від 26 лютого 2019 року у справі № 913/632/17, від 13 січня 2021 року у справі № 10/Б-921/1442/2013, від 29 вересня 2022 року у справі № 910/20010/20, від 16 листопада 2022 року у справі № 910/4390/21;
- без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 09 грудня 2019 року у справі № 192/2529/16-ц, від 04 вересня 2019 року у справі № 335/8271/16-ц, від 03 квітня 2019 року у справі № 748/60/17, від 08 травня 2018 року у справі № 554/13464/15-ц, від 20 грудня 2018 року у справі № 185/8229/16-ц, від 13 лютого 2019 року у справі № 0508/1310/2012.
Однак, Верховний Суд вважає зазначені доводи скаржника необґрунтованими.
Як встановили суди попередніх інстанцій, третя особа відповідно до частини третьої статті 80 Господарського процесуального кодексу України надала суду докази по справі (копію змінного рапорту № 12/24, копію звіту по пробігу, копію журналу обліку роботи із зимового утримання автомобільної дороги, що обслуговується) разом зі своїми поясненнями по справі, однак, з порушенням строку на їх подання, встановленого Господарським судом Полтавської області в ухвалі від 11 червня 2025 року у цій справі. Разом з цим, як правильно встановив суд апеляційної інстанцій, зазначені пояснення третьої особи у справі разом з доданими до них доказами надійшли до суду першої інстанцій в межах підготовчого провадження до постановлення ухвали про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті, тобто на стадії, на якій суд згідно зі статтею 177 Господарського процесуального кодексу України здійснює збирання відповідних доказів по справі. 
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові обґрунтовано зазначив про те, що рішення місцевого господарського суду від 22 грудня 2025 року у цій справі було ухвалене на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів та відхилив доводи позивача про те, що докази по справі були подані третьою особою із порушенням вимог Господарського процесуального кодексу України, а суд їх прийняв з порушенням процесуальних норм та строків.
Верховний Суд не бере до уваги посилання позивача у касаційній скарзі на неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду щодо застосування частини восьмої статті 80 Господарського процесуального кодексу України, викладених у постановах від 13 травня 2024 року у справі № 922/2825/23, від 18 серпня 2023 року у справі № 32/257-10, від 03 квітня 2023 року у справі № 906/1357/20, від 01 вересня 2022 року у справі № 904/8456/21, від 18 червня 2020 року у справі № 909/965/16, від 26 лютого 2019 року у справі № 913/632/17, від 13 січня 2021 року у справі № 10/Б-921/1442/2013, від 29 вересня 2022 року у справі № 910/20010/20, від 16 листопада 2022 року у справі № 910/4390/21, оскільки зазначені постанови суду касаційної інстанції були ухвалені за інших процесуальних обставин, ніж ті, що мають місце у цій справі, яка розглядається. Так, у зазначених справах мали місце обставини пропуску строку на подання апеляційної скарги, пропуску строку на подання доказів позивачем, а не третьою особою, а також не подання доказів кредитором / боржником у справах про банкрутство. При цьому, процесуальні обставини, які б стосувалися подання доказів третьою особою у справі на стадії підготовчого провадження, у зазначених справах були відсутні.
Крім того, Верховний Суд не бере до уваги посилання позивача у касаційній скарзі і на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 09 грудня 2019 року у справі № 192/2529/16-ц, від 04 вересня 2019 року у справі № 335/8271/16-ц, від 03 квітня 2019 року у справі № 748/60/17, від 08 травня 2018 року у справі № 554/13464/15-ц, від 20 грудня 2018 року у справі № 185/8229/16-ц, від 13 лютого 2019 року у справі № 0508/1310/2012, оскільки за фактичними обставинами зазначені справи є неподібними до цієї справи, що розглядається. Так, зокрема у справах № 192/2529/16-ц, № 335/8271/16-ц, № 748/60/17, № 554/13464/15-ц, № 185/8229/16-ц мали місце обставини пошкодження транспортних засобів позивачів внаслідок дорожньо-транспортних пригод через наявні на дорогах вибоїни та падіння гілок дерев, тобто через інші, ніж ожеледиця, події на автодорогах, що обумовлювало застосування судами інших, ніж у цій справі ДСТУ та інших норм права, якими регламентовані вимоги до експлуатаційного стану доріг, що, крім інших фактичних обставин, свідчить і про неподібність правового регулювання спірних правовідносин у порівнюваних справах.
Разом з цим, у справі № 0508/1310/2012 хоча і мали місце обставини ожеледиці на автомобільній дорозі. Однак, на відміну від цієї справи, що розглядається, у зазначеній справі мали місце обставини притягнення працівника відповідача (особи відповідальної за стан автомобільних доріг) до адміністративної відповідальності і встановлення його вини, як працівника відповідача, у незабезпеченні безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг. Натомість у цій справі, що розглядається, такі обставини відсутні. Як встановили суди попередніх інстанцій у цій справі, про що зазначалося вище по тексту цієї постанови, у період часу з 03 по 04 грудня 2024 року стосовно ділянки автодороги 184-185 км М-03 Київ - Харків - Довжанський, на якій сталося ДТП, працівниками Управління патрульної поліції в Полтавській області, вимоги (приписи) не видавалися, адміністративні матеріали за статтями 140 та 18828 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно осіб, відповідальних за експлуатаційне утримання зазначеної ділянки автодороги, не складалися.
Наведене свідчить про неподібність правовідносин у зазначених вище справах з правовідносинами у цій справі, що розглядається саме за змістовним критерієм, оскільки суди, задовольняючи вимоги у зазначених справах виходили з інших фактичних обставин, ніж ті, що мають місце у цій справі, та з інших доказових матеріалів. 
Крім того, Верховний Суд вважає необґрунтованими доводи скаржника про неврахування судами попередніх інстанцій висновку Верховного Суду щодо застосування статті 1166 Цивільного кодексу України, викладеного у постанові від 22 липня 2019 року у справі № 909/374/18, про те, що саме відповідач повинен довести відсутність вини у заподіянні шкоди, оскільки ці доводи спростовуються змістом оскаржуваних судових рішень, з яких вбачається, що суди при вирішенні спору у цій справі врахували аналогічний висновок Верховного Суду, однак який був викладений в іншій постанові Верховного Суду, ніж ту, на яку послався скаржник.
Верховний Суд також зазначає про те, що висновки судів попередніх інстанцій ґрунтуються на дослідженні та оцінці судами усіх зібраних у справі доказів із застосуванням правил та категорій доказування у господарському процесі, з дотриманням принципу змагальності. Суди в повному обсязі та з достовірністю встановили усі обставини, що мають значення для правильного вирішення спору у цій справі. Суд касаційної інстанції не вбачає допущення судами порушення принципу змагальності та стандартів доказування, на що необґрунтовано послався скаржник, та зазначає про те, що висновки судів, зроблені по суті спору у цій справі, не суперечать висновкам Верховного Суду щодо застосування принципу змагальності та стандартів доказування у господарському процесі, викладеним у постановах від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, на неврахування яких безпідставно послався позивач у касаційній скарзі.
З огляду на викладене визначена скаржником підстава касаційного оскарження судових рішень у цій справі, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не знайшла свого підтвердження та є необґрунтованою.
Враховуючи наведене суди попередніх інстанцій правильно та обґрунтовано відмовили у задоволенні позову у цій справі.
Крім того, позивач іншою підставою касаційного оскарження судових рішень у цій справі визначив також пункт 4 частини другої статті 287 у сукупності з пунктом 1 частини третьої статті 310 Господарського процесуального кодексу України, та послався на те, що суди попередніх інстанцій не дослідили зібрані у справі докази.
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 310 Господарського процесуального кодексу України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу.
Отже, умовою застосування пункту 1 частини третьої статті 310 Господарського процесуального кодексу України є висновок про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу. Проте, як уже зазначалося вище по тексту цієї постанови, у цій справі заявлена скаржником підстава касаційного оскарження судових рішень, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, не знайшла свого підтвердження та є необґрунтованою, з огляду на що Верховний Суд не бере до уваги посилання скаржника на пункт 1 частини третьої статті 310 Господарського процесуального кодексу України, а також на доводи, що стосуються не дослідження судами зібраних у справі доказів.
Отже, визначена скаржником підстава касаційного оскарження судових рішень, передбачена пунктом 4 частини другої статті 287 у сукупності з пунктом 1 частини третьої статті 310 Господарського процесуального кодексу України, також не знайшла свого підтвердження та є необґрунтованою.
Верховний Суд зазначає про те, що доводи позивача, викладені у касаційній скарзі, не спростовують правильності висновків судів попередніх інстанцій та фактично зводяться до незгоди скаржника з наданою судами оцінкою доказів, до необхідності здійснення переоцінки досліджених судами доказів, що виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції, визначені статтею 300 Господарського процесуального кодексу України.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію "суду права", а не "факту", отже, відповідно до статті 300 Господарського процесуального кодексу України перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи.
Незгода скаржника з рішеннями судів попередніх інстанцій або з правовою оцінкою та правовими висновками, які містяться в рішеннях, не свідчить про їх незаконність.
З огляду на викладене, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанції норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених судами фактичних обставин справи та в межах наведених у касаційних скаргах доводів, що стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги позивача та визначених ним підстав касаційного оскарження судових рішень, що свідчить про відсутність підстав для скасування оскаржуваних рішення Господарського суду Полтавської області від 22 грудня 2025 року та постанови Східного апеляційного господарського суду від 09 квітня 2026 року у цій справі.
8. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги. 
Відповідно до статті 309 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Враховуючи те, що наведені скаржником у касаційній скарзі підстави касаційного оскарження не знайшли свого підтвердження та є необґрунтованими, оскаржувані рішення та постанова у цій справі ухвалені судами попередніх інстанцій з правильним застосуванням та з дотриманням норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд не вбачає підстав для їх зміни чи скасування.
9. Судові витрати.
Зважаючи на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді касаційної інстанції, покладаються на скаржника. 
Керуючись статтями 300, 301, 308, 309, 314, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, cуд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Полтавської області від 22 грудня 2025 року та постанову Східного апеляційного господарського суду від 09 квітня 2026 року у справі № 917/1117/25 залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. Баранець 

Судді О. Кролевець

О. Мамалуй