Справа № 305/1700/26

ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.08.2026 м. Ужгород
Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за його апеляційною скаргою на постанову Рахівського районного суду Закарпатської області від 05 червня 2026 року про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП,
В С Т А Н О В И В:
Постановою Рахівського районного суду Закарпатської області від 05 червня 2026 року визнано ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 665,60 грн на користь держави.

Відповідно до постанови суду, - 21.05.2026 близько 16 год 00 хв прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» у контрольованому прикордонному районі на напрямку прикордонного знаку № 406, на відстані близько 6 000 метрів до державного кордону (територія Богданської об`єднаної територіальної громади Рахівського району Закарпатської області), було виявлено та затримано ОСОБА_1 , який спільно з одним громадянином здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону з України до Румунії поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України шляхом подолання гірських масивів у складі групи осіб, чим порушив вимоги статей 9, 12 Закону України «Про державний кордон України».

Не погоджуючись з даною постановою ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, в якій просить визнати її протиправною та скасувати оскаржувану постанову суду про притягнення ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП. Вважає, що постанова є незаконною та необґрунтованою, прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що він не мав наміру незаконно перетинати державний кордон та того дня перебував на законних підставах поблизу кордону, оскільки здійснював туристичний похід від гори Говерла до селища Говерла, де хотів зупинитися в готелі Говерла люкс, але трохи заблукав та вийшов на дорогу біля річки Біла Тиса, де і був затриманий. Зазначає, що на його пояснення щодо мети його перебування, прикордонники увагу не звертали та склали протокол про адмінправопорушення. Вважає, що сам факт перебування в прикордонній зоні не є спробою незаконного перетину. Звертає увагу, що на підтвердження обставин зазначених у протоколі, крім інших документів, долучені рапорти працівників прикордонної служби, які не є доказами підтвердження винуватості особи, оскільки складені особами, які зацікавлені у розв`язанні питання про притягнення особи до відповідальності.
В судове засідання ОСОБА_1  не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду апеляційної скарги, про причини неявки суду не повідомив.
Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
Частиною 2 ст. 268 КУпАП визначено, що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності за ст. 204-1 КУпАП, не є обов`язковою.
За таких обставин, відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП, а також з метою реалізації права на справедливий судовий розгляд упродовж розумного строку, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутність ОСОБА_1 . 
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції, дослідивши мотиви і доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винуватість особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Суд, відповідно до приписів ст. 252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи у їх сукупності, керуючись законом.
Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення, судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1  винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, за спробу незаконного перетину державного кордону України, є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній, всупереч доводів апеляційної скарги, наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення останнім цього адміністративного правопорушення.
Не дивлячись на доводи апеляційної скарги, наявність в діях ОСОБА_1  складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, підтверджується зібраними у справі про адміністративне правопорушення й дослідженими в судовому засіданні доказами, яким дана правильна юридична оцінка.
Даними, які містяться у протоколі про адміністративне правопорушення ЗхРУ № 342502 від 21.05.2026, стверджується, що 21.05.2026 близько 16 год 00 хв прикордонним нарядом «Прикордонний патруль» у контрольованому прикордонному районі на напрямку прикордонного знаку № 406, на відстані близько 6 000 метрів до державного кордону (територія Богданської об`єднаної територіальної громади Рахівського району Закарпатської області), було виявлено та затримано ОСОБА_1 , який спільно з одним громадянином здійснив спробу незаконного перетинання державного кордону з України до Румунії поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України шляхом подолання гірських масивів у складі групи осіб. Своїми діями  ОСОБА_1 порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України», тобто вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.
Викладені у протоколі про адміністративне правопорушення обставини вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення підтверджуються вищевказаним протоколом про адміністративне правопорушення; протоколом про адміністративне затримання від 21.05.2026, відповідно до якого ОСОБА_1 був затриманий 21.05.2026 о 19:00 год., від повідомлення близьких родичів відмовився; протоколом особистого огляду речей та вилучення речей і документів від 21.05.2026, під час якого виявлено та вилучено: паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, мобільний телефон марки РОСО синього кольору; рапортом капітана ОСОБА_2 ; довідкою про затримання, складеною працівниками ДПС України, якою констатовано затримання 2 осіб, які обоє перебувають у СЗВЧ, що мали намір перетнути кордон; схемою щодо спроби порушення державного кордону України та іншими матеріалами справи. 
Всупереч доводів апеляційної скарги, вищенаведені докази, є належними й допустимими, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України від 04.11.1991, та його вину у вчиненні, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП адміністративного правопорушення.
Відповідно до ст. 252 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є самостійним доказом у справі про адміністративне правопорушення, та має бути оцінений за правилами оцінки доказів.
Апеляційний суд встановив, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 відповідає вимогам КУпАП та Інструкції з оформлення посадовими особами Державної прикордонної служби України матеріалів справ про адміністративні правопорушення, затвердженою наказом МВС України № 898 від 18.09.2013, такий складений уповноваженою особою Державної прикордонної служби у присутності останнього. Зі змісту протоколу вбачається, що ОСОБА_1 роз`яснені його права, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, в тому числі право мати захисника, що ОСОБА_1 також підтвердив своїм підписом.
Таким чином, протокол про адміністративне правопорушення є належним та допустимим доказом у справі та обґрунтовано покладений судом в обґрунтування доведення винуватості ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення.
Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_1 на те, що долучені рапорти працівників прикордонної служби, не є доказами підтвердження винуватості особи, оскільки складені особами, які зацікавлені у розв`язанні питання про притягнення особи до відповідальності, апеляційним судом не приймаються до уваги.

Відповідно до постанови Верховного Суду колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 22 травня 2024 року рапорт, складений уповноваженою особою за встановленою формою, містить у собі необхідні реквізити та інформацію, яка посвідчує певні події та факти, долучається до протоколу про адміністративне правопорушення, як основний доказ вчинення особою адміністративного правопорушення.

Рапорт начальника відділення інспекторів служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) НОМЕР_1 прикордонного загону ОСОБА_3 - не є єдиним доказом винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204 КУпАП, його винуватість підтверджується саме сукупністю доказів наявних в матеріалах справи, а не лише взятим окремо доказом.

З моменту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення та по теперішній час, останній не звертався зі скаргами щодо незаконності дій працівників прикордонної служби, тобто незаконність їх дій не встановлена будь-яким судовим рішенням або висновком компетентного органу.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які б давали підстави вважати, що начальник відділення інспекторів служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б) НОМЕР_1 прикордонного загону ОСОБА_3 був упередженим при складанні щодо ОСОБА_1 протоколу за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, що в нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, а також про його зацікавленість у результатах розгляду справи, у підтвердження таких даних відсутні які-небудь належні докази як у матеріалах справи, так їх і не додано до апеляційної скарги й на такі не посилається ОСОБА_1  в апеляційній скарзі.
З урахуванням наведеного вище, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1  не мав наміру незаконно перетинати державний кордон та того дня перебував на законних підставах поблизу кордону, оскільки здійснював туристичний похід від гори Говерла до селища Говерла, де хотів зупинитися в готелі Говерла люкс, але трохи заблукав та вийшов на дорогу біля річки Біла Тиса, де і був затриманий, апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, що в свою чергу дає обґрунтовані підстави вважати, що вказані доводи спрямовані на ухилення ОСОБА_1  від відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.
Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1  не був позбавлений можливості викласти у протоколі або окремо свої заперечення щодо викладених у протоколі фактів, надати власні пояснення з приводу причин його знаходження 21.05.2026 близько 16.00 год. в районі прикордонного знаку №406, на відстані 6000 метрів до державного кордону (територія Богданської об`єднаної територіальної громади Рахівського району Закарпатської області). Однак таких заперечень чи пояснень ОСОБА_1  не виклав, що на переконання апеляційного суду свідчить про непослідовність позиції ОСОБА_1 та підтверджує той факт, що відповідна версія про туристичний похід в гори, виникла у нього вже на стадії судового розгляду після отримання правової допомоги з метою уникнення відповідальності.
При цьому, апеляційний суд бере до уваги те, що ОСОБА_1 , будучи уродженцем Донецької області та мешканцем Вінницької області, знаходився 21.05.2026 у контрольованому прикордонному районі на напрямку прикордонного знаку №406 (територія Богданської об`єднаної територіальної громади Рахівського району Закарпатської області) на відстані 6000 метрів до державного кордону, що в свою чергу дає обґрунтовані підстави вважити, що ОСОБА_1 мав намір здійснити спробу незаконного перетину державного кордону
Апеляційний суд зауважує, що сукупність таких обставин, як: місце виявлення ОСОБА_1 , а саме в районі 406 прикордонного знаку (територія Богданської об`єднаної територіальної громади Рахівського району Закарпатської області), яке не є ні місцем реєстрації, ні місцем його проживання; спосіб намагання перетину державного кордону - шляхом подолання гірських масивів; наявність у ОСОБА_1 при собі паспорта громадянина України для виїзду за кордон; відсутність дозвільних документів на перетин державного кордону, які б надавали йому, як громадянину України чоловічої статі та призивного віку, право на перетинання державного кордону, зважаючи на обмеження, регламентовані Законом України «Про правовий режим воєнного стану», вагомо свідчать про наявність у діях ОСОБА_1 наміру на вчинення інкримінованого правопорушення та спростовують його твердження в апеляційній скарзі.
Таким чином, доводи апеляційної скарги з приводу невинуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП не знайшли свого підтвердження, оскільки не відповідають фактичним обставинам справи, повністю спростовуються матеріалами справи, а тому апеляційний суд вважає, що вони не можуть бути підставою для скасування судового рішення.

За таких обставин, наявні у матеріалах справи докази у своїй сукупності є підтвердженням в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, судом першої інстанції під час розгляду справи вимоги ст. 279, 280 КУпАП дотримано, доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли, а адміністративне стягнення, яке накладено на нього у межах санкції ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення, і в свою чергу є необхідним і достатнім для виправлення і виховання ОСОБА_1 у дусі точного та неухильного додержання законів та запобігання новим правопорушенням.
Що стосується інших посилань в апеляційній скарзі, то вони мають формальний характер, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції доходить висновку, що немає необхідності наводити спростування на кожен аргумент апелянта, викладений ним у поданій апеляційній скарзі.
При цьому, апеляційний суд керується висновком Європейського суду з прав людини, зробленим ним у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, де в п.58 Суд вказав, що хоча пункт 1 статті Конвенції (Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, однак його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування постанови судді, при апеляційному перегляді не встановлено.
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_1 , без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Рахівського районного суду Закарпатської області від 05 червня 2026 року про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, - залишити без змін.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т.Ю. Бисага