Справа № 138/1052/26
Провадження №:2-др/138/16/26

ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 липня 2026 року   м. Могилів-Подільський

Могилів-Подільський міськрайонний суд Вінницької області, в складі:
головуючого судді  Ясінського Ю.А.,
за участю: секретаря   Сілантьєвої Л.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області заяву представника позивача про ухвалення додаткового судового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -
ВСТАНОВИВ:
В провадженні суду знаходилась вказана цивільна справа.
02.07.2026 судом ухвалено рішення, яким позовні вимоги задоволено повністю та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за борговою розпискою від 23.08.2023 в розмірі 120 000,00 грн.
08.07.2026 до суду через систему «Електронний суд» надійшло клопотання представника позивача про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн.
Як слідує з довідки про доставку електронного документу, рішення суду від 02.07.2026, позивач та його представник отримали 03.07.2026. Заява про ухвалення додаткового рішення була направлена до суду 07.07.2026 та зареєстрована у канцелярії суду 08.07.2026. Зважаючи на викладене, суд вважає, що строк на подання суду доказів на підтвердження розміру понесених судових витрат дотримано.
Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи, а тому зважаючи на те, що судом вирішується питання лише щодо судових витрат, то розгляд заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення слід провести без повідомлення учасників справи.
Дослідивши зміст заяви про ухвалення додаткового рішення, матеріали справи та зміст рішення суду від 02.07.2026 суд, дійшов висновку про необхідність ухвалення додаткового рішення у справі, оскільки питання про судові витрати у виді витрат на правничу допомогу позивача вирішено не було і про такі витрати сторона позивача заявляла.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Положеннями п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Така позиція суду відповідає правовій позиції Верховного суду, викладеній в постанові від 23.11.2020 у цивільній справі № 638/7748/18.
Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Так, 27.02.2026 між Адвокатським бюро «Юлії Біжко» в особi керуючого бюро Бiжко Ю.О., та ОСОБА_1 укладено договір про надання адвокатських послуг (правничої допомоги) та в розділі 8 вказаного договору передбачено, зокрема, що за послуги, що надаються вiдповiдно до цього договору, замовник зобов`язується сплачувати Адвокатському бюро гонорар (винагороду). Сума гонорару (винагороди) за послуги, що надаються Адвокатським бюро, та порядок проведення розрахунків між сторонами визначається у Додаткових угодах до цього договору. Факт надання послуг пiдтверджується актом здачi-прийняття наданих послуг, який пiдписується сторонами.
27.02.2026 між тими самими сторонами укладено додаткову угоду до вказаного вище договору, відповідно до якої Адвокатське бюро зобов`язується надати послуги з представництва iнтepeciв замовника щодо стягнення суми боргу з ОСОБА_2 за договором позики, викладеного у формi розписки вiд 2З.08.2023 року (основна сума боргу 120 000, 00 грн.), а саме: 1) аналiз документiв наданих замовником щодо боргу ОСОБА_2 за договором позики, викладеного у формi розписки вiд 23.08.2023 року (основна сума боргу 120 000, 00 грн.); 2) консультування замовника щодо вищезазначеного договору; 3) пiдготовка та подання позовної заяви до суду про стягнення суми заборгованостi за договором позики, викладеного у формi розписки вiд 23.08.2023 року (основна сума боргу 120 000, 00 грн.); 4) складання iнших процесуальних документiв (за потреби). За послуги, що надаються вiдповiдно Додаткової угоди, замовник зобов`язується сплатити адвокатському бюро гонорар (винагороду) в розмірі 25 000,00 грн.
Відповідно до Акту №1 здачi-приймання наданих адвокатських послуг (правової допомоги) від 07.07.2026 до Договору про надання адвокатських послуг (правничої допомоги) від 27.02.2026 сторони погодили та підтвердили, що розмір винагороди адвоката становить 25 000,00 грн. 
Також, представником позивача надано до суду платіжні інструкції № @2PL556031 від 28.03.2026 на суму 15 000 грн. та № @2PL572713 від 10.06.2026 на оплату витрат щодо правничої допомоги.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Аналогічних висновків дійшов Верховний суд у своїй постанові від 28.09.2023 у справі 686/31892/19 (провадження 61-4683св23). 
Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №756/2114/17, «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У 8 рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Також, суд при визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу при задоволенні позову звертає увагу на те, що відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України такі витрати покладаються на відповідача. Як вже зазначалось вище, позов було задоволено повністю. При цьому, також суд бере до уваги те, що вимоги, які були розглянуті судом є майнового характеру та така категорія справ не є складною, оскільки з даного питання є установлена судова практика, якою адвокати як фахівці у галузі права, користуються при складанні процесуальних документів.
Представником позивача за час розгляду справи було подано лише позов та заяву про усунення недоліків.
Зважаючи на викладене, суд вважає не співмірним вартість наданих послуг адвокатом у розмірі 25 000,00 грн.
Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17, метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 від № 640/8316/20, від 21.10.2021 у справі № 420/4820/19 тощо).
Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
З урахуванням критеріїв співмірності складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з конкретних обставин даної справи, а також те, що окрім позовної заяви та заяви про усунення недоліків, стороною позивача більше жодних заяв, клопотань чи заперечень суду подано не було, суд вважає, що зазначені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 30 000,00 грн. є значно завищеними та недостатньо обґрунтованими.
З урахуванням предмета спору, ціни позову, складністю справи, обсягу виконаної роботи, необхідності та розумності відповідних витрат, враховуючи, що витрати у визначеному позивачем розмірі не є пропорційними до ціни позову, суд визначає вартість наданих юридичних послуг в розмірі 4 000,00 гривень, що відповідає критеріям розумності та співмірності.
На підставі викладеного та керуючись ст. 133, 137, 141, 260, 270 ЦПК України, суд, -
ВИРІШИВ:
Ухвалити додаткове рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок.
Додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення суду від 02.07.2025 ухваленого у цивільній справі № 138/1052/26.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення. Учасник справи якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .
Суддя            Ю.А. Ясінський