ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2026 року 
м. Київ
справа № 320/49215/24
адміністративне провадження № К/990/26050/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду судді-доповідача Коваленко Н.В., суддів: Рибачука А.І., Бучик А.Ю., розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року, постановлену у складі судді Горобцової Я.В., та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2026 року, ухваленої у складі колегії суддів Аліменка В.О. (доповідач), Безименної Н.В., Вівдиченко Т.Р., у справі за позовом першого заступника керівника Стрийської окружної прокуратури Львівської області в інтересах держави до Державної служби геології та надр України, Державної комісії України по запасах корисних копалин, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна компанія «Львівський каменеобробний завод «Каменяр», про визнання протиправним та скасування протоколу, визнання протиправним та скасування наказу, визнання протиправним та скасування дозволу,
УСТАНОВИВ:
I. ІСТОРІЯ СПРАВИ
I.I. Короткий зміст позовних вимог
1. У жовтні 2024 року перший заступник керівника Стрийської окружної прокуратури Львівської області (далі - також прокурор, позивач) звернувся до суду з позовом в інтересах держави до Державної служби геології та надр України, Державної комісії України по запасах корисних копалин (далі - також Держгеонадра, Державна комісія, ДКЗ відповідно, відповідачі), третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна компанія «Львівський каменеобробний завод «Каменяр» (далі - також ТОВ «ВКК «ЛКЗ «Каменяр», Товариство, третя особа), у якому просив:
- визнати протиправними та скасувати протокол засідання колегії Державної комісії України по запасах корисних копалин від 07 травня 2014 року № 3176;
- визнати протиправним та скасувати наказ Державної служби геології і надр України від 27 січня 2016 № 17 в частині надання спеціального дозволу на користування надрами Товариству з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна компанія «Львівський каменеобробний завод «Каменяр» згідно з пунктом 3 Додатку 1 до Наказу «Перелік спеціальних дозволів на користування надрами, які надаються згідно з підпунктом 1 пункту 8 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 2011 року № 615»;
- визнати протиправним та скасувати спеціальний дозвіл на користування надрами від 10 травня 2016 року № 6127, виданий Товариству з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна компанія «Львівський каменеобробний завод «Каменяр» (далі - також спірні, оскаржені протокол, наказ та дозвіл).
І.ІІ. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
2. Київський окружний адміністративний суд постановив ухвалу від 28 квітня 2025 року, якою позовну заяву прокурора залишив без розгляду у зв`язку з пропуском прокурором встановленого законом строку звернення до суду й відсутності поважних підстав для його поновлення. Зазначена ухвала, після перегляду справи в апеляційному порядку, залишена без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2026 року.
3. Ухвалюючи такі судові рішення, суди першої та апеляційної інстанції виходили з того, що відлік строку, встановленого частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для звернення до суду з позовом у справі, яка розглядається, розпочався 31 серпня 2021 року - з часу, коли органи прокуратури, а отже й прокурор, дізналась або могли дізнатись про наявність підстав для здійснення представництва в суді інтересів держави у спірних правовідносинах, а саме - коли Офіс Генерального прокурора оформив лист-орієнтування про вжиття заходів на захист інтересів держави у сфері охорони та раціонального використання надр № 12/2-320Вих-5140КВ-21, який адресовано керівникам обласних прокуратур (крім спеціалізованих прокуратур у військовій та оборонній сфері).
4. Зокрема, суди попередніх інстанцій на підставі наявних у справі матеріалів з`ясували, що Стрийська окружна прокуратура Львівської обласної прокуратури, володіючи інформацією ще наприкінці 2021 року щодо отримання ТОВ «ВКК «ЛКЗ «Каменяр» спірного спеціального дозволу на користування надрами без проведення аукціону, не була позбавлена можливості подавати відповідні запити до державних органів, зокрема Держгеонадра України та ДКЗ України, у тому числі щодо оскаржуваного відповідного протоколу, а також звернутися до суду з адміністративним позовом у строк, визначений приписами статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України.
5. З огляду на такі обставини й те, що позовна заява у справі, яка розглядається, подана у жовтні 2024 року, суди констатували пропуск прокурором передбаченого законом строку для звернення до суду. При цьому, суди відзначили, що прокурор не навів обґрунтувань поважності причин пропуску такого строку й не надав доказів на підтвердження існування об`єктивних обставин, що перешкоджали йому своєчасно звернутись до Держгеонадра з метою з`ясування підстав для захисту інтересів держави, порушених, на думку позивача, внаслідок прийняття оспорених у цій справі протоколу, наказу та дозволу.
6. Враховуючи значний пропуск строку звернення до суду та недоведеність прокурором поважності причин, якими це обумовлено, суди констатували відсутність підстав для поновлення такого строку й виснували, що поданий прокурором позов належить залишити без розгляду відповідно до частини четвертої статті 123 та пункту 8 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України.
I.III. Короткий зміст вимог касаційної скарги
7. Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, прокурор подав касаційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення судами норм процесуального права, просить їх скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду.
II. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
8. Суди з`ясували, що 07 травня 2014 року на засіданні колегії Державної комісії України по запасах корисних копалин при Державній службі геології та надр України, оформленому протоколом № 3176, розглянуті матеріали попередньої геолого-економічної оцінки запасів Полянського родовища вапняків в Миколаївському районі Львівської області, подані на розгляд ДКЗ України Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна компанія «Львівський каменеобробний завод «Каменяр» з метою апробації підрахованих балансових запасів Полянського родовища вапняків в Миколаївському районі Львівської області. 
9. На державну експертизу до ДКЗ України подана геолого-економічна оцінка запасів родовища в межах ділянки та додані документи, а саме: звіт ФОП ОСОБА_1 «ІНФОРМАЦІЯ_1» Львів. 2014 р. Відповідальний виконавець Сопільняк В.М.; протокол від 06 березня 2014 року № 02/14 засідання НТР ФОП ОСОБА_1 за участю представника ТОВ «ВКК «Львівський каменеобробний завод «Каменяр» щодо розгляду матеріалів звіту: «ІНФОРМАЦІЯ_1»; коротка авторська довідка; експертні висновки Почупайла В.В., Данильченка І.Г. та висновок з технічної перевірки звіту і підрахунку запасів Мельника О.В.; відповіді на зауваження експертів; ситуаційний план Полянського родовища вапняку масштаб 1:25000; очікувані техніко-економічні показники промислового освоєння Полянського родовища вапняків, погоджені ТОВ «ВКК «Львівський каменеобробний завод «Каменяр»; таблиця розрахунку чистого дисконтованого грошового потоку; рішення № 02-18/3321-4451/29 від 16 грудня 2011 року Миколаївської районної державної адміністрації Львівської області; рішення № 361 02/12 від 14 грудня 2011 року Красівської сільської ради. 
10. Держгеонадра отримали рішення Миколаївської районної ради Львівської області № 434 від 24 червня 2014 року, рішення Львівської обласної ради № 1430 від 15 вересня 2015 року, листи Мінприроди № 5/3-6/543-16 від 18 січня 2016 року, № 6/52-15 від 29 січня 2015 року та лист Держгірпромнагляду № 8679/0/3.1-12/6/14 від 03 грудня 2014 року, якими погоджено надання спеціального дозволу на користування надрами ТОВ «Виробничо-комерційна компанія «Львівський каменеобробний завод «Каменяр».
11. На офіційному сайті Львівської обласної ради було оприлюднене рішення ХХХV сесії VІ скликання Львівської обласної ради від 15 вересня 2015 року № 1430 «Про погодження отримання спеціального дозволу ТзОВ ВКК «Львівський каменеобробний завод «Каменяр».
12. Наказом Держгеонадра від 27 січня 2016 року № 17 відповідно до пункту 3 Переліку спеціальних дозволів на користування надрами, які надаються згідно з підпунктом 1 пункту 8 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, вирішено надати спеціальний дозвіл на користування надрами для видобування вапняків у межах Полянського родовища, строком на 20 років. 
13. Підставою для видачі Держгеонадра ТОВ «ВКК «Львівський каменеобробний завод «Каменяр» спеціального дозволу на користування надрами з метою видобування вапняків без проведення аукціону слугував протокол ДКЗ України № 3176 від 07 травня 2014 року.
14. Наказ Держгеонадра № 17 від 27 січня 2016 року був опублікований на офіційному сайті Держгеонадра упродовж п`яти днів з моменту його видання, як це передбачено пунктом 25 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами.
15. За змістом цього наказу ТОВ «ВКК Львівський каменеобробний завод «Каменяр» надається спеціальний дозвіл на користування надрами відповідно до підпункту 1 пункту 8 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами. Цей підпункт зазначеного Порядку передбачає надання спеціального дозволу на користування надрами без проведення аукціону.
16. Листом від 03 червня 2020 року № 453/08/3 ДКЗ, на виконання вимог постанови Кабінету Міністрів України від 29 січня 2020 року № 64 «Про внесення змін Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2018 р. №9391», передала для розміщення у відкритому доступі електронні версії протоколів ДКЗ, зокрема, і за номером 3176, який був завантажений на сервер геологічного порталу 10 червня 2020 року.
17. В оскаржених судових рішеннях містяться мотиви й про те, що на офіційному сайті Держгеонадра міститься інформація від 30 квітня 2020 року, від 02 червня 2020 року, від 25 червня 2020 року та від 25 вересня 2020 року, згідно з якою в рамках політики відкритості та прозорості геологічної інформації (open door policy), що реалізується спільно із Міністерством енергетики та захисту довкілля, триває оприлюднення протоколів Державної комісії по запасах корисних копалин. За цими ж посиланнями міститься інформація щодо оприлюднення Державним науково виробничим підприємством «Державний інформаційний геологічний фонд України» (скорочена назва якого ДНВП «Геоінформ України»; входить до сфери управління Держгеонадр та розміщує у відкритому он-лайн доступі на своєму офіційному веб-сайті геологічну інформацію), протоколів ДКЗ та перебування їх у відкритому і безкоштовному доступі.
18. ДКЗ листом від 21 березня 2024 року № 234/06-ВС звернулась до ДНВП «Геоінформ України», у якому просила надати інформацію про дату розміщення у відкритому доступі в Інтернет, зокрема, протоколу ДКЗ № 3176.
19. У відповідь на таке звернення, ДНВП «Геоінформ України» листом від 29 березня 2024 року № 01-1136 повідомило, що протокол ДКЗ № 3176 завантажено на сервер геологічного порталу 10.06.2020, а доступ до такого протоколу був відкритий з 07 травня 2020 року до 24 лютого 2022 року - до моменту введення воєнного стану в Україні Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022.
20. У цьому ж листі повідомлено, що доступ до інформаційних сервісів, розміщених на Державному геологічному порталі, в умовах воєнного стану надається за погодженням із Держгеонадра після аутентифікації та авторизації користувачів на порталі за електронним цифровим підписом.
21. Дослідивши зміст протоколу ДКЗ № 3176, суди установили, що у його першій частині зазначено, які саме документи та матеріали розглянуті колегією ДКЗ, а в преамбулі та другій частині цього ж протоколу вказано, на підставі яких документів проведено геолого-економічну оцінку та підстави подання матеріалів на розгляд ДКЗ.
22. У судових рішеннях, які наразі оскаржує прокурор, також зазначено, що наказ Держгеонадра від 27 січня 2016 року № 17 «Про надання спеціальних дозволів на користування надрами» оприлюднений на офіційному сайті суб`єкта владних повноважень у розділі архів наказів за 2016 рік і є доступним дотепер за посиланням у глобальній мережі Інтернет: https://www.geo.gov.ua/wp content/uploads/2018/06/polyanskelvivskyy_kameneobr.pdf.
23. Відповідно до змісту цього наказу ТОВ «ВКК Львівський каменеобробний завод «Каменяр» надається спеціальний дозвіл на користування надрами на підставі підпункту 1 пункту 8 Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, який передбачає надання спеціального дозволу на користування надрами без проведення аукціону.
24. Під час розгляду цієї справи суди також з`ясували, що рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 19 березня 2021 року, яке введено в дію Указом Президента України від 25 березня 2021 року № 122/2021, рекомендовано Офісу Генерального прокурора разом з іншими правоохоронними органам вжити додаткових заходів щодо виявлення й розслідування фактів порушення вимог законодавства у сфері надрокористування.
25. Листом від 16 березня 2023 року Львівська обласна прокуратура зверталась до Держгеонадра щодо отримання копій спеціальних дозволів на користування надрами, зокрема, наданого ТОВ «ВКК Львівський каменеобробний завод «Каменяр», із зазначенням номеру такого дозволу, та копій протоколів ДКЗ, у тому числі тих, якими, за замовленням ТОВ «ВКК Львівський каменеобробний завод «Каменяр» щодо проведення державної експертизи та оцінки запасів корисних копалин, апробовано запаси корисних копалин.
26. Листом Державної служби геології та надр України від 21 березня 2023 року № 1441/03-4/2-23 Львівській обласній прокуратурі було повідомлено про те, що запитувані копії документів містять значний об`єм, опрацювання якого потребує витрат часу, паперу та використання копіювальної техніки. В умовах воєнного стану та браку коштів, у ДНВП «Геофірм України» відсутня можливість надання копій запитуваних документів. Роз`яснено, що представники Львівської обласної прокуратури можуть ознайомитися з запитуваними матеріалами та зробити фотокопії документів, зазначених у листі.
27. Стрийською окружною прокуратурою на адресу Державної служби геології та надр України скеровано запит від 03 вересня 2024 року № 14.57/05-42-6627 ВИХ-24 про надання інформації щодо надрокористувача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна компанія «Львівський каменеобробний завод «Каменяр», яке здійснює свою діяльність у межах Стрийського району, зокрема у Полянському родовищі на підставі спеціального дозволу, виданого без проведення аукціону.
28. Листом Державної служби геології та надр України від 04 вересня 2024 року № 5549/03-4/2-24 частково надано запитувану інформацію.
29. Стрийською окружною прокуратурою також скеровано запит від 04 вересня 2024 року № 14.57/05-42-6643 вих-24 з метою отримання документів, що стали підставою для отримання Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна компанія «Львівський каменеобробний завод «Каменяр» відповідного спецдозволу на користування надрами.
30. На вказаний запит окружною прокуратурою отримано відповідь від 09 вересня 2024 року за № 5617/03-4/2-24, при цьому скеровано копії документів, що стали підставою для видачі спецдозволу на користування надрами Товариству з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна компанія «Львівський каменеобробний завод «Каменяр» без проведення аукціону.
31. Вважаючи, що внаслідок видання відповідачами спірних рішення, наказу та дозволу порушені інтереси держави у сфері геологічного вивчення та раціонального використання надр, прокурор звернувся до суду з цим позовом.
32. Позовна заява направлена до суду першої інстанції засобами поштового зв`язку 04 жовтня 2024 року й зареєстрована у канцелярії суду 26 жовтня 2024 року.
III. ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
33. В обґрунтуванні доводів та вимог касаційної скарги наводяться аргументи про помилковість визначення судами попередніх інстанцій моменту, з якого у цьому конкретному випадку належить здійснювати обчислення встановленого законом строку звернення до адміністративного суду.
34. Зокрема, скаржник зазначає, що в оскаржених судових рішеннях не враховані визначені у законодавстві особливості здійснення прокурором представництва інтересів держави в суді. На думку прокурора, перебіг строку звернення до суду з цим позовом належить обчислювати із застосуванням процесуальних норм у взаємозв`язку зі статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» та врахуванням фактичних обставин справи, тобто з моменту встановлення не лише факту можливого (ймовірного) порушення вимог законодавства, а з дня, коли прокурор фактично виявив порушення або загрозу порушення інтересів держави й достовірно установив наявність підстав для представництва таких інтересів у суді.
35. Прокурор стверджує, що до 09 вересня 2024 року - дня отримання усіх необхідних матеріалів у відповідь на відповідний запит, він не мав можливості встановити незаконність оскаржених протоколу, наказу та спеціального дозволу, оскільки відповідні документи, які слугували підставою для видання оспорених у цій справі адміністративних актів, не були доступні на офіційних вебсайтах.
36. За позицією прокурора, лише після опрацювання отриманих 09 вересня 2024 року на його запит документів, він мав реальну можливість установити та фактично установив порушення законодавства й інтересів держави. Тому прокурор вважає, що саме з цієї дати виникли підстави для представництва інтересів держави в суді та почав перебіг строк звернення до суду з цим позовом.
37. У касаційній скарзі також вказується на неврахування судами попередніх інстанцій правових позицій Верховного Суду, викладених, зокрема, у справі № 420/14551/23, відповідно до яких саме лише оприлюднення оскаржених актів на офіційних вебсайтах та у відповідних державних реєстрах чи на інших загальнодоступних ресурсах не свідчить про обізнаність прокурора про порушення інтересів держави та не визначає початку перебігу строку звернення до суду. 
38. Скаржник наголошує й на тому, що інформаційний лист Офісу Генерального прокурора від 31 серпня 2021 року не містив відомостей про конкретне порушення у спірних правовідносинах, а тому не міг бути взятий до уваги судами попередніх інстанцій як належний, достатній та достовірний доказ, який би підтверджував обізнаність прокурора з фактами порушення або загрози порушення інтересів держави, чи доводив реальну можливість дізнатись про такі порушення, а отже не є визначальним для встановлення моменту, з якого у цьому випадку належить пов`язувати початок перебігу строку звернення до суду.
39. За позицією ДКЗ України та Держгеонадра, наведеною у відзивах на касаційну скаргу, оскаржені судові рішення судів попередніх інстанцій є обґрунтованими і такими, що ухвалені з дотриманням норм процесуального та правильним застосуванням норм матеріального права, а викладені судами висновки відповідають фактичним обставинам справи.
40. Такі доводи відповідачі аргументують тим, що прокурор пропустив встановлений законом строк звернення до адміністративного суду та не навів поважних причин пропуску такого строку.
41. Відповідачі вважають обґрунтованими висновки судів першої та апеляційної інстанцій про те, що інформація стосовно отримання Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-комерційна компанія «Львівський каменеобробний завод «Каменяр» спеціального дозволу на користування надрами поза аукціоном за результатами апробації запасів корисних копалин без спеціального дозволу на користування надрами з метою геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислової розробки, була відома органам прокуратури, зокрема Офісу Генерального прокурора, щонайменше у червні 2021 році, а підпорядковані прокуратури були повідомлені про ці обставини наприкінці серпня 2021 року.
42. У відзивах акцентується увагу на тому, що оспорені прокурором протокол, наказ та спеціальний дозвіл на користування надрами містилася у відкритому доступі на сайті ДНВП «Геоінформ України» і позивач мав достатньо часу для того, щоб вчини необхідні дії з метою з`ясування усіх обставин стосовно оформлення таких адміністративних актів відповідачами, встановлення конкретних фактів порушення або загрози порушення інтересів держави у спірних правовідносинах, підготовки та подання у зв`язку з цим відповідної позовної заяви з метою захисту таких інтересів у суді.
43. Окрема увага у відзивах на касаційну скаргу акцентується на тому, що вже на момент звернення до Держгеонадра з відповідним запитом щодо отримання документів, а саме - станом на 16 березня 2023 року, органи прокуратури і прокурори, у тому числі й позивач, були обізнані про наявність у ТОВ «ВКК Львівський каменеобробний завод «Каменяр» спеціального дозволу на користування надрами та про наявність протоколу засідання колегії ДКЗ, яким оформлене рішення щодо апробації запасів корисних копалин.
44. Водночас, Держгеонадра та ДКЗ України наголошують, що як правильно встановили суди і це, на думку відповідачів, підтверджується доданими до позовної заяви документами, Стрийська окружна прокуратура Львівської області почала вчиняти дії з метою захисту інтересів держави у суді, зокрема звернулась із запитом до Держгеонадра щодо отримання відповідних документів, лише через півтора роки після отримання 21 березня 2023 року відповіді на попередній аналогічний запит.
45. Підкреслюють, що загалом з моменту видання спірного дозволу минуло більше восьми років, що, на думку відповідачів, порушує принцип правової визначеності.
46. У розрізі зазначеного вище, відповідачі звертають увагу на неодноразово висловлену правову позицію Верховного Суду (у справах подібних цій) відповідно до якої регулярні звернення прокурора з метою витребування документів для підтвердження підстав представництва інтересів держави в суді не можуть слугувати механізмом продовження встановлених законом строків звернення до суду з адміністративним позовом, оскільки це призведе до постійного збереження стану невизначеності у публічно правових відносинах, порушення стабільності у діяльності суб`єктів владних повноважень щодо виконання ними своїх функцій (постанови від 26 грудня 2024 року у справі № 320/4789/24, від 13 листопада 2024 року у справі № 560/22224/23, від 11 вересня 2024 року у справі № 560/22266/23 та інші).
47. Окрім цього, у відзивах на касаційну скаргу стверджуються, що Верховний Суд неодноразово розглядав у касаційному порядку справи у подібних правовідносинах за схожих фактичних обставин та вже висловив правову позицію щодо застосування статей 122, 123 та 240 Кодексу адміністративного судочинства України в означеній категорії справ, яка збігається з викладеними у цій справі висновками судів попередніх інстанцій щодо обчислення строку звернення до адміністративного суду та застосування передбачених процесуальним законом наслідків у разі пропуску зазначеного строку (постанови від 27 червня 2024 року у справі № 160/3693/24, від 11 вересня 2024 року у справі № 560/22266/23, від 26 грудня 2024 року у справі № 320/4789/24, від 18 лютого 2025 року у справі № 320/10110/24, від 24 лютого 2025 року у справі № 380/20376/23, від 03 березня 2025 року у справі № 560/165/24, від 14 січня 2026 року у справі № 320/10031/24, від 24 березня 2026 року у справі № 400/1294/25, від 19 травня 2026 року у справі № 240/21732/24, від 08 червня 2026 року у справі № 320/46888/23, тощо).
48. З огляду на зазначене, Держгеонадра і ДКЗ України просять у задоволенні касаційної скарги прокурора відмовити, а оскаржені судові рішення - залишити без змін.
49. Матеріали касаційної скарги та ухвала про відкриття касаційного провадження у цій справі були отримані іншими її учасниками через електронний кабінет, однак відзиви від них не надійшли, що відповідно до частини четвертої статті 338 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій в касаційному порядку.
IV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
IV.I. Оцінка доводів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій
50. Відповідно до частин першої - третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
51. Згідно з частинами першою, другою статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
52. Перевіряючи у межах повноважень, встановлених процесуальним законом, та доводів касаційної скарги, які зумовили відкриття касаційного провадження у справі, правильність застосування дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, Верховний Суд, виходить з такого.
53. Відповідно до частини першої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано у межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
54. Абзацом другим частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень встановлюється тримісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня виникнення підстав, що дають суб`єкту владних повноважень право на пред`явлення визначених законом вимог. Цим Кодексом та іншими законами можуть також встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду суб`єкта владних повноважень.
55. Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду передбачені статтею 123 цього ж Кодексу, згідно з частиною третьою якої, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
56. Верховний Суд наголошує, що строк звернення до адміністративного суду - це чітко окреслений часовими межами період після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа або відповідний орган у передбачених законодавством випадках має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів, або в порядку реалізації наявних у суб`єкта владних повноважень прав щодо звернення до суду. При цьому тримісячний строк звернення до суду у суб`єкта владних повноважень розраховується з дня виникнення підстав, що дають такому суб`єкту право на пред`явлення визначених законом вимог.
57. Вищенаведений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною, зокрема у постановах від 17 вересня 2021 року у справі № 420/473/20, від 05 липня 2023 року у справі № 380/15396/22 та від 13 листопада 2024 року у справі № 560/22224/23.
58. Колегія суддів наголошує, що законодавче закріплення строків звернення з позовом до суду є гарантією стабільності публічно-правових відносин, призначенням якої є забезпечення своєчасної реалізації права на звернення до суду, забезпечення стабільної діяльності суб`єктів владних повноважень при здійсненні управлінських функцій, дисциплінування учасників адміністративного судочинства.
59. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого публічно-правові відносини можуть вважатися спірними. Тому, якщо протягом законодавчо встановленого строку особа не звернулася до суду за вирішенням спору, відповідні відносини набувають ознаки стабільності.
60. Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2021 року у справі № 826/9772/17.
61. Водночас, Суд враховує, що відповідно до частини першої статті 121 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
62. Зважаючи на підстави, які зумовили відкриття касаційного провадження у цій справі, її фактичні обставини та наведені скаржником доводи, які підлягають оцінці Судом, визначальним під час розгляду поданої прокурором касаційної скарги у справі, що розглядається, є те, коли прокурор був обізнаний чи повинен був дізнатись про наявність порушень з боку відповідачів під час вчинення оскаржених у позові дій, протоколу, наказу та спеціального дозволу й, відповідно, коли у нього виникли підстави для звернення до суду і пред`явлення визначених законом позовних вимог.
63. Суд зауважує, що згідно з фактичними обставинами цієї справи, які відображені в оскаржених судових рішеннях, спірний дозвіл був виданий ТОВ «ВКК «Львівський каменеобробний завод «Каменяр» 27 січня 2016 року згідно з наказом наказ Держгеонадра № 17, який упродовж п`яти днів з моменту його видання був оприлюднений на офіційному сайті Держгеонадра у розділі архів наказів за 2016 рік і є доступним дотепер за посиланням у глобальній мережі Інтернет: https://www.geo.gov.ua/wp content/uploads/2018/06/polyanskelvivskyy_kameneobr.pdf.
64. Видачі вказаного дозволу та прийняттю зазначеного наказу передував протокол ДКЗ України № 3176, прийнятий 07 травня 2014 року за результатом розгляду матеріалів попередньої геолого-економічної оцінки запасів Полянського родовища вапняків в Миколаївському районі Львівської області, поданих на розгляд Комісії ТОВ «ВКК «Львівський каменеобробний завод «Каменяр» з метою апробації підрахованих балансових запасів Полянського родовища вапняків в Миколаївському районі Львівської області.
65. Електронна версія вказаного протоколу ДКЗ України була завантажена на сервер геологічного порталу 10 червня 2020 року і з цього часу й до 24 лютого 2022 року - дня початку повномасштабного вторгнення росії в Україну була розміщена у відкритому і безкоштовному он-лайн доступі на офіційному веб-сайті ДНВП «Геоінформ України».
66. При цьому, в умовах воєнного стану доступ до інформаційних сервісів, розміщених на Державному геологічному порталі, зберігається і надається за погодженням із Держгеонадра після аутентифікації та авторизації користувачів на порталі за електронним цифровим підписом.
67. Підстави позову прокурор обґрунтовував насамперед тим, що подані на розгляд ДКЗ України документи з метою апробації підрахованих балансових запасів Полянського родовища вапняків в Миколаївському районі Львівської області не відповідали вимогам законодавства, оскільки геолого-економічна оцінка запасів вказаного родовища та геологічне вивчення надр були здійснені заявником - Товариством за відсутності у нього спеціального дозволу на такий вид користування надрами.
68. Тому прокурор наполягав, що подана ТОВ «ВКК «Львівський каменеобробний завод «Каменяр» геолого-економічна оцінка запасів зазначеного родовища в межах вказаної ділянки надр та додані до неї документи не відповідали закону й мали б бути повернути заявникові без розгляду.
69. У зв`язку з наведеним, за доводами позовної заяви, подальше видання Держгеонадра спірного наказу та видача Товариству оскарженого спеціального дозволу на позааукціонних засадах суперечили закону й вказують на відсутність у Товариства права на користування надрами з метою видобування корисних копалин.
70. Обґрунтовуючи наявність порушених, з огляду на вищевказане, інтересів держави у спірних правовідносинах, прокурор покликався на норми статті 13 Конституції України, статті 4 Кодексу України про надра, статті 1 Закону України «Про основи національної безпеки України», й, зважаючи на закріплене у цих нормах правове регулювання, наводив доводи про те, що ефективне використання природних ресурсів як складова екологічної безпеки є пріоритетом національної безпеки. Це, на думку прокурора, пов`язано з тим, що корисні копалини належать до непоновлювальних природних ресурсів, геологічна швидкість утворення яких є значно меншою, ніж швидкість їх споживання людиною, до того ж, діяльність з видобутку надр становить один з найбільш негативних впливів на довкілля з усіх галузей промисловості.
71. У цьому ж блоці аргументів прокурор звертав увагу й на те, що питання особливого захисту державних інтересів у сфері надрокористування порушено й у рішеннях Ради національної безпеки і оборони України від 19 березня 2021 року «Щодо стану справ у сфері надрокористування» та від 16 липня 2021 року «Про стимулювання пошуку, видобутку та збагачення корисних копалин, які мають стратегічне значення для сталого розвитку економіки та обороноздатності держави», а також в Національній економічній стратегії на період до 2030 року.
72. Водночас, як з`ясували суди попередніх інстанцій, виходячи зі змісту офіційно оприлюдненого протоколу ДКЗ України від 07 травня 2014 року № 317, у першій його частині зазначено, які саме документи та матеріали розглянуті колегією Комісії, а в преамбулі та другій частині цього ж протоколу вказано, на підставі яких документів проведено геолого-економічну оцінку та підстави подання матеріалів на розгляд ДКЗ України.
73. Суди попередніх інстанцій небезпідставно акцентували увагу й на тому, що відповідно до пункту 3 наказу Генерального прокурора України «Про організацію роботи органів прокуратури щодо представництва інтересів громадянина або держави в суді та їх захисту при виконанні судових рішень» від 28 травня 2015 № 6гн (чинний до 21 вересня 2018 року), пункту 4 наказу Генерального прокурора України від 21 вересня 2018 року № 186 «Про організацію діяльності прокурорів щодо представництва інтересів держави в суді та при виконанні судових рішень» (чинний до 22 серпня 2020 року) органам прокуратури вказано отримувати відомості про наявність підстав для застосування представницьких повноважень, зокрема, з публікації у засобах масової інформації, мережі Інтернет, а наказом Офісу Генерального прокурора від 21 серпня 2020 року № 389 «Про організацію діяльності прокурорів щодо представництва інтересів держави в суді» розширено положенням «публічної інформації у формі відкритих даних». Так, згідно з підпунктом 8.2 наказу № 389 керівникам підрозділів представництва в суді та інших структурних підрозділів Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур відповідно до їхньої компетенції, керівникам окружних прокуратур, їхнім першим заступникам і заступникам наказано контролювати своєчасність здійснення моніторингу та прийняття обґрунтованих рішень щодо застосування представницьких повноважень за встановленими фактами порушень інтересів держави. 
74. Зважаючи на викладене вище, суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано виснували, що органи прокуратури, згідно із закріпленими за ними в Конституції та законах України повноваженнями, функціями та завданнями зобов`язані своєчасно і самостійно, не очікуючи надходження до них відповідного звернення від інших суб`єктів, виявляти усі факти (випадки) порушення або загрози порушення інтересів держави та у встановлені законом порядку і строки в належний спосіб реагувати на такі порушення й загрози, у тому числі, шляхом звернення до суду з відповідним позовом щодо захисту таких інтересів у порядку їх представництва в суді.
75. Верховний Суд також вважає, що з огляду на фактичні обставини цієї справи, суди попередніх інстанцій правильно констатували наявність у прокурора реальної можливості у будь - який день у період з 10 червня 2020 року до 24 лютого 2022 року, тобто напротязі більш ніж одного року та восьми місяців, дізнатись про те, які саме документи та матеріали у спірних відносинах були розглянуті колегією ДКЗ України на її засіданні, проведеному 07 травня 2014 року та оформленому протоколом № 317, на підставі яких конкретних документів проведено геолого-економічну оцінку, а також про підстави подання матеріалів на розгляд Комісії та про фактичні і правові (на позааукціонних засадах) підстави видачі Товариству оспореного прокурором спеціального дозволу на користування надрами.
76. Це підтверджує, що у вищевказаний період часу не існувало будь-яких об`єктивних обставин, які б перешкоджали або унеможливлювали виявлення прокурором фактів порушення інтересів держави у спірних правовідносинах, оскільки з офіційно оприлюднених та розміщених у відкритому і безкоштовному он-лайн доступі на офіційному веб-сайті ДНВП «Геоінформ України» геологічних даних було відомо про те, що геолого-економічна оцінка та геологічне вивчення надр з підрахунком запасів корисних копалин у межах Полянського родовища вапняків в Миколаївському районі Львівської області були здійснені Товариством за відсутності у нього спеціального дозволу на користування надрами з метою їх геологічного вивчення, у тому числі дослідно - промислової розробки корисних копалин в межах зазначеного родовища, чим власне й обґрунтовувались підстави поданого у цій справі позову.
77. Однак, як з`ясували суди попередніх інстанцій відповідно до наявних у справі матеріалів, у вказаний проміжок часу й надалі, аж до 16 березня 2023 року - дати першого запиту Львівської обласної прокуратури до Держгеонадра щодо отримання копій спеціальних дозволів на користування надрами, зокрема, наданого ТОВ «ВКК Львівський каменеобробний завод «Каменяр», прокурор не вчиняв жодних дій з метою захисту інтересів держави, про порушення яких йому вже мало б бути відомо з офіційних відкритих джерел, у тому числі, передбачених частинами третьою, четвертою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» та статтею 53 Кодексу адміністративного судочинства України щодо підготовки та подання позову на захист зазначених інтересів держави.
78. З цим позовом заступник керівника Стрийської окружної прокуратури Львівської області звернувся до суду першої інстанції засобами поштового зв`язку лише у 04 жовтня 2024 року, що підтверджується відміткою на поштовому конверті.
79. Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що за таких обставин має місце пропуск прокурором встановленого частиною другою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України тримісячного строку звернення до суду.
80. Погоджується Верховний Суд і з тим, що поважних причин пропуску такого строку прокурор не навів, що обґрунтовано зумовлювало застосування судами попередніх інстанцій передбачених процесуальним законом наслідків у вигляді залишення позову без розгляду.
81. У постанові Верховного Суду від 19 травня 2022 року у справі № 300/863/21 зазначено, що поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
82. Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) обставина виникла протягом строку, який встановлений законом або судом; 4) обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
83. Отже, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.
84. За неведеного правового регулювання та з урахуванням вищевикладених позицій Верховного Суду, поновленню підлягають лише пропущені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом або судом. У свою чергу, поважною причиною може бути обставина, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк, виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк, виникла протягом строку, який встановлений законом або судом та підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
85. Суди попередніх інстанцій, з`ясовуючи питання стосовно наявності чи відсутності поважних причин пропуску прокурором строку звернення до суду, слушно зауважили про наявність рішення Ради національної безпеки і оборони України від 19 березня 2021 року «Щодо стану справ у сфері надрокористування», яке було введене в дію Указом Президента України від 25 березня 2021 року № 122/2021, а також обґрунтовано покликались на лист-орієнтування Офісу Генерального прокурора від 31 серпня 2021 року № 12/2-320ВИХ-514ОКВ-21 про вжиття заходів на захист інтересів держави у сфері охорони та раціонального використання надр, яким керівникам обласних прокуратур, у тому числі й керівникові Львівської обласної прокуратури, був надісланий для опрацювання перелік суб`єктів господарювання, які отримали дозволи на спеціальне користування надрами поза аукціоном за результатами апробації запасів корисних копалин без спеціального дозволу на користування надрами з метою геологічного вивчення, у тому числі дослідно - промислової розробки. У цьому переліку містилось й ТОВ «ВКК Львівський каменеобробний завод «Каменяр».
86. Верховний Суд акцентує увагу на приписах частини першої статті 1 Закону України «Про прокуратуру», відповідно до якої прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені Конституцією України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави.
87. Однією з функцій, яка відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 2 Закону України «Про прокуратуру» покладається на прокуратуру України, а не лише на конкретну прокуратуру чи прокуратуру відповідного рівня, є представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
88. Тобто прокуратура України, яка становить єдину систему та здійснює представництво інтересів держави в суді, а отже й відповідні прокурори, починаючи щонайменше з 31 серпня 2021 року, мали об`єктивну можливість дізнатись про факт отримання ТОВ «ВКК Львівський каменеобробний завод «Каменяр» спеціального дозволу на користування надрами і про підстави видання такого дозволу.
89. Наведене підтверджує і те, що заступнику керівника Стрийської окружної прокуратури Львівської області достеменно було відомо про вищезазначені обставини починаючи з дня отримання вказаною прокуратурою листа-орієнтування Офісу Генерального прокурора від 31 серпня 2021 року № 12/2-320ВИХ-514ОКВ-21.
90. Поряд із цим, позивач не надав жодних доказів стосовно вжиття ним або іншим прокурором чи органом прокуратури відповідних заходів з метою виявлення і розслідування фактів порушення вимог законодавства у сфері надрокористування після того, як про це стало йому відомо, тобто починаючи з 31 серпня 2021 року, і аж до 16 березня 2023 року - дати коли прокурор вперше направив до Держгеонадра відповідний запит.
91. У зв`язку з цим суди попередніх інстанцій обґрунтовано вважали, що володіючи ще у серпні 2021 року інформацією стосовно отримання ТОВ «ВКК Львівський каменеобробний завод «Каменяр» спеціального дозволу на користування надрами без проведення аукціону, позивач не був позбавлений можливості подавати відповідні запити до державних органів, зокрема Держгеонадра та Державної комісії України запасах корисних копалин, у тому числі щодо оскарженого протоколу, а також звернутися до суду з адміністративним позовом у строк визначений Кодексом адміністративного судочинства України.
92. Верховний Суд критично оцінює доводи скаржника про те, що про порушення інтересів держави він дізнався лише після отримання від Держгеонадра листа від 09 вересня 2024 року за № 5617/03-4/2-24, надісланого до Стрийської окружної прокуратури у відповідь на запит від 04 вересня 2024 року № 14.57/05-42-6643 вих-24.
93. З цього приводу колегія суддів зауважує, що прокурор міг дізнатись про порушення інтересів держави у спірних правовідносинах ще в період від 10 червня 2020 року до 24 лютого 2022 року з офіційних відкритих джерел, й фактично дізнався про наявність підстав для представництва таких інтересів у суді після отримання ним листа-орієнтування Офісу Генерального прокурора від 31 серпня 2021 року № 12/2-320ВИХ-514ОКВ-21.
94. Разом з цим, відповідний запит з метою отримання копії спеціального дозволу на користування надрами, виданого ТОВ «ВКК Львівський каменеобробний завод «Каменяр», із зазначенням номеру такого дозволу, та копій протоколів ДКЗ, у тому числі тих, якими, за замовленням Товариства щодо проведення державної експертизи та оцінки запасів корисних копалин, апробовано запаси корисних копалин, Львівська обласна прокуратура вперше направила до Держгеонадра лише 16 березня 2023 року, тобто більш ніж через півтора року після отримання прокуратурою, а отже й прокурором, вищезгаданого листа - орієнтування від Офісу Генерального прокурора.
95. Більше того, отримавши від Держгеонадра від 21 березня 2023 року відповідь на такий запит із поясненням причин неможливості надання запитуваних прокуратурою документів та роз`ясненням порядку їх отримання шляхом ознайомлення з ними та виготовленням їх фотокопій, прокурор знову жодних дій не вчиняв, й лише 03 і 04 вересня 2024 року, тобто через понад вісімнадцять місяців, повторно звернувся з відповідними запитами щодо отримання копій документів, які Держгеонадра надали листами від 04 та 09 вересня 2024 року.
96. Зважаючи на зазначене, Верховний Суд визнає обґрунтованими висновки судів попередніх інстанцій про безпідставність покликання прокурора на такі обставини як на поважні причини пропуску встановленого законом строку звернення до суду, оскільки про порушення інтересів держави у спірних правовідносинах йому не могло бути невідомо починаючи з серпня 2021 року, а отримання відповідних документів лише у вересні 2024 року фактично обумовлено його власною ж бездіяльністю та пасивною поведінкою, що не підпадає під вироблені у судовій практиці Верховного Суду критерії поважності причин пропуску строку звернення до суду й не може слугувати підставою для поновлення такого строку.
97. Підсумовуючи вищевикладене, Верховний Суд констатує, що позивачем не наведені обставини об`єктивного і непереборного характеру, які б унеможливили своєчасне звернення до суду, а також відсутні підтверджені доказами обґрунтування, які б вказували на неможливість прокурора отримати відомості, на підставі яких мало б бути подано позовну заяву, у межах встановленого законом строку звернення до суду.
98. Суд вважає за необхідне зазначити, що обмеження строку звернення до суду шляхом встановлення відповідних процесуальних строків не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя (Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011). Такі обмеження направлені на досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулюють учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків та поважати права й інтереси інших учасників правовідносин.
99. За такого правого регулювання та встановлених обставин, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що позивачем не наведено поважних причин, які б унеможливили його звернення до суду у межах встановленого процесуальним законом строку, а обставини, на які посилається прокурор, не свідчать про існування будь-яких об`єктивних перешкод у реалізації ним права на звернення до суду з метою представництва інтересів держави в суді.
100. З урахуванням вищезазначеного, Верховний Суд відхиляє доводи та вимоги касаційної скарги як безпідставні й такі, що не спростовують висновків судів попередніх інстанції стосовно пропуску прокурором строку звернення до адміністративного суду за відсутності поважних підстав для його поновлення в порядку статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, що зумовлювало підстави для застосування визначених процесуальним законом наслідків пропущення вказаного строку у вигляді залишення позовної заяви без розгляду відповідно до наведених норм, а також приписів пункту 8 частини першої статті 240 цього ж Кодексу.
ІV.IІ. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
101. За правилами пункту 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
102. Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Не може бути скасовано правильне по суті і законне судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.
103. Провівши касаційний розгляд справи у межах доводів касаційної скарги, які слугували підставою для відкриття касаційного провадження у справі, та повноважень касаційного суду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд дійшов висновку, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили порушення норм процесуального права, ухвалили законні та обґрунтовані судові рішення, у зв`язку з чим підстави для їх скасування, як і для задоволення вимог скаржника, відсутні.
ІV.IІІ. Розподіл судових витрат
104. Суд не знаходить визначених процесуальним законом підстав для розподілу у цьому випадку понесених скаржником судових витрат, оскільки за результатом розгляду поданої у цій справі касаційної скарги Верховний Суд дійшов висновку про відмову в її задоволенні й залишив у силі оскаржені судові рішення.
Керуючись статтями 340, 341, 343, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури залишити без задоволення, а ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2026 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не оскаржується.

Суддя - доповідач (підпис) Н.В. Коваленко
Судді: (підпис) А.І. Рибачук
(підпис) А.Ю. Бучик

Помічник судді Микита АВДОШИН
10 вересня 2026 року