ОКРЕМА ДУМКА

Державне підприємство ІНФОРМАЦІЯ_1 "ІНФОРМАЦІЯ_2" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Дочірнього підприємства Державної компанії "ІНФОРМАЦІЯ_3" - ІНФОРМАЦІЯ_4", за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ІНФОРМАЦІЯ_5 про стягнення грошових коштів за Державним контрактом від 04.06.2024 № НОМЕР_1 в розмірі ІНФОРМАЦІЯ_6.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.10.2025 позов Державного підприємства ІНФОРМАЦІЯ_1 "ІНФОРМАЦІЯ_2" задоволено частково. Стягнуто з Дочірнього підприємства Державної компанії "ІНФОРМАЦІЯ_3" - ІНФОРМАЦІЯ_4" на користь Державного підприємства ІНФОРМАЦІЯ_1 "ІНФОРМАЦІЯ_2" ІНФОРМАЦІЯ_7 - витрат зі сплати судового збору. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Постановляючи оскаржуване рішення в частині зменшення розміру пені, судом першої інстанції враховано те, що відповідач бере участь у посиленні ІНФОРМАЦІЯ_8, в тому числі, для ІНФОРМАЦІЯ_9 з метою забезпечення потреб ІНФОРМАЦІЯ_10, водночас, стягнення з відповідача пені у заявленому розмірі призведе до зриву виконання інших державних та зовнішньоекономічних контрактів, для виконання яких мають бути залучені власні кошти відповідача, може призвести до порушення інтересів держави у сфері ІНФОРМАЦІЯ_11, що в даний час є пріоритетним питанням, вкрай важливим для ІНФОРМАЦІЯ_12.
Не погоджуючись із рішенням Господарського суду міста Києва від 01.10.2025 у справі № 910/5877/25 Державне підприємство ІНФОРМАЦІЯ_1 "ІНФОРМАЦІЯ_2" звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить прийняти дану апеляційну скаргу до розгляду та відкрити апеляційне провадження; розгляд справи здійснювати в закритому судовому засіданні; скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2025 у справі № 910/5877/25 в частині відмови в задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги та стягнути з Дочірнього підприємства Державної компанії "ІНФОРМАЦІЯ_3" - ІНФОРМАЦІЯ_4" на користь Державного підприємства ІНФОРМАЦІЯ_5 "ІНФОРМАЦІЯ_2" пеню в розмірі ІНФОРМАЦІЯ_13; в іншій частині рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2025 у справі № 910/5877/25 залишити без змін; стягнути з Дочірнього підприємства Державної компанії "ІНФОРМАЦІЯ_3" - ІНФОРМАЦІЯ_4" на користь Державного підприємства ІНФОРМАЦІЯ_5 "ІНФОРМАЦІЯ_2" судові витрати за подання апеляційної скарги.
Не погоджуючись із рішенням Господарського суду міста Києва від 01.10.2025 у справі № 910/5877/25, Дочірнє підприємство Державної компанії "ІНФОРМАЦІЯ_3" - ІНФОРМАЦІЯ_4" звернулось до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить поновити пропущений строк на апеляційне оскарження. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2025 в частині стягнення з ДП ІНФОРМАЦІЯ_14" процентів за користування коштами попередньої оплати в розмірі ІНФОРМАЦІЯ_15 скасувати, відмовити Державному підприємству ІНФОРМАЦІЯ_5 "ІНФОРМАЦІЯ_2" в задоволенні позову в цій частині. У разі незгоди суду з позицією підприємства щодо наявності підстав для застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, яка скасовує відповідальність за порушення строків виконання зобов`язань з повернення позики (попередньої оплати), зменшити розмір процентів на 99%; визначити порядок і строк виконання рішення суду в частині стягнення попередньої оплати шляхом встановлення підприємству п`ятиденного строку на перерахування цих коштів на рахунок Агенції з дня їх повернення компанією ІНФОРМАЦІЯ_16 на рахунок відповідача та встановлення обов`язку підприємства щомісячного, не пізніше 10 числа, інформування суд щодо отримання коштів від компанії ІНФОРМАЦІЯ_17; у разі якщо суд не знайде підстав для задоволення пункту 4 прохальної частини цієї апеляційної скарги, відстрочити виконання рішення про стягнення з підприємства усіх присуджених з нього сум на один рік з дати прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
За результатами розгляду апеляційних скарг більшістю голосів суддів було прийнято постанову, якою: 
Апеляційні скарги Державного підприємства ІНФОРМАЦІЯ_5 "ІНФОРМАЦІЯ_2" та Дочірнього підприємства Державної компанії "ІНФОРМАЦІЯ_3" - ІНФОРМАЦІЯ_18" на рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2025 у справі № 910/5877/25 залишено без задоволення. Рішення Господарського суду міста Києва від 01.10.2025 у справі № 910/5877/25 залишено без змін.
При прийнятті зазначеної постанови мною, суддею Північного апеляційного господарського суду Б.О. Ткаченком, висловлено окрему думку, щодо залишення оскаржуваного рішення без змін у частині зменшення нарахованої позивачем пені на 99%, суть якої полягає в наступному.
Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, здійснивши перерахунок розміру пені, суд першої інстанції дійшов висновку, про необхідність зменшення пені, яка підлягає стягненню, на 99%.
Із таким висновком суду не погоджуюся, вважаю, що у даній справі зменшення нарахованої позивачем пені аж на 99% не є доцільним з огляду на наступне.
Агенція уповноважена Уповноваженим органом управління на виконання завдань служби державного замовника у сфері оборони відповідно до Закону України «Про ІНФОРМАЦІЯ_19», а також Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2023 № 494 «Деякі питання здійснення ІНФОРМАЦІЯ_29 службою державного замовника», затверджено Порядок використання Агенцією коштів, передбачених у державному бюджеті для здійснення закупівель товарів, робіт і послуг ІНФОРМАЦІЯ_20.
Агенція здійснює закупівлю товарів, робіт і послуг ІНФОРМАЦІЯ_20 за рахунок бюджетних коштів в установленому законодавством порядку.
Служба державного замовника (Агенція) в межах компетенції здійснює контроль за своєчасним, укладенням та виконанням державних контрактів (договорів) на закупівлю товарів, робіт і послуг - ІНФОРМАЦІЯ_20, а також ефективним, результативним та цільовим використанням бюджетних коштів.
Станом на день укладення Контракту загальна вартість (ціна) за Товар становила ІНФОРМАЦІЯ_21.
Зменшуючи розмір пені на 99%, суд першої інстанції формально послався на свої дискреційні повноваження, передбачені частиною 3 статті 551 ЦК України та статтею 233 ГК України. Проте аналіз мотивувальної частини рішення свідчить про те, що суд не навів належного обґрунтування для такого значного зменшення санкції, чим порушив вимоги статті 236 ГПК України щодо обґрунтованості судового рішення.
Законодавцем чітко встановлено, що неустойка (пеня) підлягає стягненню з боржника незалежно від наявності чи відсутності збитків, які завдані неналежним виконанням зобов`язання (ч. 1 ст. 550 ЦК України).
Достатньою та необхідною умовою для нарахування та стягнення неустойки є протиправна поведінка та вина боржника. Наявність чи відсутність у кредитора збитків, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками, що виникли, не можуть прийматися до уваги при вирішенні спору про стягнення з боржника суми неустойки (пені). Протиправна поведінка та вина відповідача встановлена Рішенням.
Пунктом 13.1. Контракту передбачено, що сторони засвідчують однакове розуміння ними умов цього Контракту та його правових наслідків, підтверджують укладання Контракту на підставі вільного волевиявлення та дійсність їх намірів при його укладанні, а також те, що Контракт не містить ознак фіктивного або удаваного правочину, що він не укладений під впливом помилки щодо його природи, прав та обов`язків, а також під впливом обману чи збігу тяжких обставин.
Особливо важливо підкреслити, що 2 000 од. Товару за Державним контрактом так і не було поставлено. Суд фактично зменшив розмір пені на 99% за порушення, яке тривало і так і не припинено відповідачем.
Відповідно до частини першої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, ненею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Я вважаю, що зменшення штрафних санкцій на 99% є порушенням балансу інтересів сторін та, фактично нівелює мету існування неустойки.
Крім того, на мою думку, таке значне зменшення не узгоджується із висновками Верховного Суду, зробленими у справах щодо стягнення з боржника неустойки.
У постанові Верховного Суду від 09.05.2024 у справі № 923/77/22 зазначено: «реалізуючи свої дискреційні повноваження, які передбачені статтями 55ЩЦК України та 2331К України щодо права зменшення розміру належних до сплати штрафних санкції, суд, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність) має забезпечити баланс інтересів сторін, та з дотриманням, правил статті 86 ПІК України визначати конкретні обставини справи (як-то: ступінь вини боржника, його дії щодо намагання належним чином виконати зобов`язання, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, дії/бездіяльність кредитора тощо), які мають юридичне значення, і з огляду на мотиви про компенсаційний, а не каральний характер заходів відповідальності з урахуванням встановлених обставин справи не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.».
У постанові Верховного Суду від 21.04.2021 № 552/6997/19 зроблено наступний висновок: «По своїй суті неустойка. - це конструкція, яка є видом, забезпечення, виконання зобов`язання та правовим наслідком його порушення (мірою цивільно-правової відповідальності). У статті 549 та. в § 2 глави 49 ЦК України регулювання неустойки відбувається тільки з позицій забезпечення виконання зобов`язання. Неустойка (штраф чи пеня) може бути передбачена, для забезпечення виконання зобов`язання. При цьому навіть визначення неустойки дозволяє констатувати, що законодавець пов`язує її стягнення саме з порушенням, зобов`язання. Це підтверджується, застосуванням, таких понять та словосполучень, як «забезпечення зобов`язання», «порушення зобов`язання».
Водночас зменшення судом першої інстанції неустойки (пені, штрафу) фактично нівелює мету існування неустойки як виду цивільно-правової відповідальності за порушення зобов`язання, що в свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.
Верховний Суд неодноразово вказував, що зменшення розміру пені на 99 % фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін (правова позиція Верховного Суду в постановах від 04.02.2020 у справі № 918/116/19 (пункт 8.15), від 15.06.2022 у справі № 922/2141/21, від 05.04.2023 у справі № 910/18718/21).
Дослідивши матеріали справи, у контексті доводів та пояснень відповідача, вважаю, що відповідачем не доведено, а судом першої інстанції не встановлено виключних обставин, на підставі яких законна, арифметично вірна розрахована неустойка, підлягла б зменшенню аж на 99%.
Так, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені ст. 551 ЦК України та от. 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін з урахуванням, встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.09.2020 у справі № 915/2095/19, від 26.05.2020 у справі № 918/289/19, від 19.02.2020 у справі № 910/1199/19, від 04.02.2020 у справі №918/116/19, від 28.09.2022 у справі №916/2302/21.
У п. 7.31 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 зазначено, що законодавець надає суду право зменшувати розмір неустойки, а не звільняти боржника від її сплати.
Позиція суду першої інстанції є вкрай нелогічною та несправедливою - адже одна справа зменшувати санкції боржнику, який виконав зобов`язання та намагається виправити таку ситуацію, і зовсім інша - майже повністю звільняти від відповідальності суб`єкта господарювання, який отримав більше ніж пів мільярда гривень бюджетних коштів і за тривалий проміжок часу не поставив більше половини одиниць Товару ІНФОРМАЦІЯ_20.
Зменшення пені в ситуації триваючого невиконання зобов`язання не лише позбавляє санкцію її компенсаційної та стимулюючої функції, але й створює небезпечний прецедент, коли недобросовісні контрагенти можуть розраховувати на судовий захист попри грубе порушення договірної дисципліни.
Фактично суд своїм рішенням легітимізував поведінку відповідача, який продовжує утримувати бюджетні кошти без жодних правових підстав, позбавляючи державу можливості як отримати критично важливу для ІНФОРМАЦІЯ_22, так і використати ці кошти для закупівлі товарів в інших постачальників.
Період прострочення на момент закінчення строку дії Контракту становив 148 днів. При цьому відповідач отримав попередню оплату в розмірі 97% вартості товару ІНФОРМАЦІЯ_23
Найважливішим фактором, який суд першої інстанції не врахував належним чином, є особливий характер спірних правовідносин. Державний контракт укладено в умовах воєнного стану для ІНФОРМАЦІЯ_24. Товари ІНФОРМАЦІЯ_20 мають критичне значення для ІНФОРМАЦІЯ_11 держави, а їх своєчасна поставка безпосередньо впливає на ІНФОРМАЦІЯ_25
Відповідно до частини другої статті 17 Конституції України, оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на ІНФОРМАЦІЯ_26. В умовах триваючої збройної агресії забезпечення армії необхідним ІНФОРМАЦІЯ_27.
Суд також не врахував публічно-правовий характер відносин з використання бюджетних коштів. Відповідно до пункту 11.3 Порядку казначейського обслуговування державного бюджету за витратами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.12.2012 №1407, неподання документів про отримання товарів після проведення попередньої оплати визнається порушенням бюджетного законодавства та може призвести до зупинення операцій з бюджетними коштами.
Таким чином, невиконання відповідачем зобов`язань створює ризики не лише для конкретного контракту, а й для всієї системи ІНФОРМАЦІЯ_29.
Варто також зазначити, що при визначенні розміру зменшення неустойки суд повинен враховувати превентивну функцію штрафних санкцій. Неустойка за своєю суттю є конструкцією, яка є видом забезпечення виконання зобов`язання та правовим наслідком його порушення.
Зменшення неустойки на 99% фактично позбавляє її стимулюючої функції та створює для боржника можливість безкарного порушення зобов`язань.
Крім того, суд першої інстанції не врахував принцип пропорційності при зменшенні санкцій.
Втручання у майнові права має бути пропорційним легітимній меті. У даному випадку легітимною метою є забезпечення дисципліни виконання ІНФОРМАЦІЯ_33 та захист публічних інтересів. Натомість зменшення санкцій (пені) на 99% є непропорційним послабленням відповідальності, яке не відповідає тяжкості порушення та його наслідкам.
Аналіз рішення свідчить, що суд першої інстанції не дослідив належним чином обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення спору:
- вплив невиконання контракту на обороноздатність держави;
- наявність об`єктивних перешкод для виконання зобов`язань відповідачем;
- систематичність порушення відповідачем умов державних контрактів на поставку товарів ІНФОРМАЦІЯ_20;
- можливість отримання товарів з альтернативних джерел.
Правовідносини з виконання державних контрактів на поставку товарів ІНФОРМАЦІЯ_20 принципово відрізняються від звичайних комерційних відносин та мають спеціальний правовий режим, встановлений, в тому числі, Законом України «Про національну безпеку України», Законом України «Про ІНФОРМАЦІЯ_19», Законом України «Про правовий режим воєнного стану». Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (з наступними змінами) на всій території України введено правовий режим воєнного стану, який накладає особливі вимоги до виконання зобов`язань у сфері оборони.
Відповідно до п. 21 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ІНФОРМАЦІЯ_19», ІНФОРМАЦІЯ_19 - здійснення державним замовником закупівель товарів, робіт і послуг, призначених для виконання державних програм у сферах ІНФОРМАЦІЯ_28.
Стаття 3 даного Закону встановлює принципи здійснення ІНФОРМАЦІЯ_29, серед яких - ефективність та своєчасність задоволення потреб ІНФОРМАЦІЯ_30. Такі принципи мають визначальне значення при тлумаченні та застосуванні норм права до відносин з виконання державних ІНФОРМАЦІЯ_33.
Державні контракти на поставку товарів ІНФОРМАЦІЯ_20 характеризуються особливим суб`єктним складом (замовник - спеціально уповноважений орган, який діє в інтересах ІНФОРМАЦІЯ_31), особливою метою (забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_11 держави в умовах збройної агресії), публічно-правовим характером (фінансування виключно за рахунок коштів державного бюджету, цільове використання для ІНФОРМАЦІЯ_32), підвищеною відповідальністю сторін.
На моє переконання, у контексті саме державних ІНФОРМАЦІЯ_33 неможливо обмежуватися виключно майновими критеріями при оцінці розміру санкцій. Несвоєчасна поставка товарів ІНФОРМАЦІЯ_20 має наслідки, що виходять далеко за межі майнових збитків - це безпосередньо впливає на здатність ІНФОРМАЦІЯ_31 виконувати поставлені завдання з відсічі збройної агресії, призводить до додаткових втрат особового складу, знижує ефективність бойових операцій тощо. Такі наслідки неможливо виміряти в грошовому еквіваленті, але вони мають бути визначальними при вирішенні питання про застосування дискреційних повноважень суду.
Принцип пропорційності, який лежить в основі можливості зменшення неустойки, у випадку державних ІНФОРМАЦІЯ_33 повинен враховувати не співвідношення санкцій та майнових збитків, а співвідношення між тяжкістю порушення та розміром відповідальності. Суто механічне зменшення штрафних санкцій без урахування публічного інтересу, особливостей воєнного часу та критичної важливості своєчасного виконання ІНФОРМАЦІЯ_33 порушує цей принцип.
Принцип pacta sunt servanda (договори повинні виконуватися) є фундаментальним принципом договірного права, закріпленим у ст. 629 ЦК України. Даний принцип набуває особливого значення у контексті державних ІНФОРМАЦІЯ_33, де від належного виконання зобов`язань залежить не лише майновий інтерес сторін, а й національна безпека держави.
Систематичне зменшення судами договірних санкцій фактично легітимізує порушення цього принципу, створюючи прецедент допустимості невиконання державних контрактів без настання повної відповідальності. З точки зору економічного аналізу права, штрафні санкції за державними оборонними контрактами виконують функцію оптимального розподілу ризиків між сторонами.
Виконавець, беручи на себе зобов`язання поставити товари ІНФОРМАЦІЯ_20 у визначений строк, приймає ризик настання відповідальності за порушення цього зобов`язання. Розмір пені (0,1% за кожен день прострочення) є економічно обґрунтованим та відображає реальну вартість несвоєчасної поставки для держави.
Зменшення цих санкцій порушує економічну рівновагу Контракту та перекладає ризики з приватного суб`єкта на державу, що є економічно неефективним.
Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій, слід брати до уваги, що для Агенції використання результатів отриманого за Контрактом не становить комерційний інтерес, а спрямоване на виконання покладених на позивача повноважень - державної політики у сфері оборони держави, а порушення строків виконання умов державного контракту впливає на ефективність ІНФОРМАЦІЯ_11 держави, що є наслідком відсутності підстав для зменшення штрафних санкцій згідно з ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України (зазначені висновки відображені в Постановах Верховного Суду від 09.06.2022 по справі № 910/8425/19, від 15.06.2022 по справі № 922/2141/21 та від 02.11.2022 № 910/14591/21).
Відповідно до статті 79 ГПК України, питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Проте це переконання має ґрунтуватися на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності. У даному випадку суд обмежився формальним підходом, не дослідивши глибинні причини та наслідки порушення.
Також вважаю за необхідне зазначити, що факт стягнення судом першої інстанції процентів за користування коштами попередньої оплати в повному обсязі не повинен братись до уваги при прийнятті рішення про зменшення неустойки, оскільки проценти за користування грошовими коштами не є штрафною санкцією, а є способом захисту майнового права та інтересу кредитора і передбачають отримання від боржника компенсації (плати) за користування коштами, що були отримані ним як попередня оплата. Проценти є винагородою (платою) за користування грошовими коштами. Натомість неустойка є видом забезпечення виконання зобов`язання та за своєю правовою природою є штрафною санкцією, яка може застосовуватись до боржника у разі порушення ним зобов`язання.
Я вважаю, що відповідачем не доведено, а судом першої інстанції не встановлено виключних обставин, на підставі яких законна, арифметично вірна розрахована пеня, підлягла б зменшенню аж на 99%.
Контракти, укладені в умовах правового режиму воєнного стану, повинні враховувати підвищений ризик та відповідальність, пов`язані з недотримання їх умов. Відповідно, штрафні санкції повинні бути максимально суворими, щоб підкреслити важливість безумовного виконання контрактних зобов`язань.
На підставі вищевказаного аналізу вважаю, що відповідачем не наведено обґрунтованих підстав для зменшення заявленої до стягнення пені на 99%, проте, забезпечуючи баланс інтересів сторін з урахуванням встановлених обставин справи, вважаю, що можливо було зменшити розмір пені на 50%.

Суддя
Північного апеляційного 
господарського суду Б.О. Ткаченко 
"19" травня 2026 р.