номер провадження справи 3/55/26

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2026 Справа №908/989/26
м. Запоріжжя, Запорізька область
Господарський суд Запорізької області у складі судді Педорича С.І.,
за участю секретаря судового засідання Приходько І.Е.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу:
за позовом: ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ГІГАБІТ КОРП» (Україна, 69002, Запорізька обл., місто Запоріжжя, ВУЛИЦЯ СВЯТОГО МИКОЛАЯ, будинок 47, офіс 19; ідентифікаційний код юридичної особи 41587197) 
до відповідача: ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЕНЕРГОПРОГРАМ» (Україна, 69068, Запорізька обл., місто Запоріжжя, пр. Моторобудівників, будинок 52; ідентифікаційний код юридичної особи 44726633)
про стягнення коштів,

за участю представників учасників справи:
від позивача: не з`явився;
від відповідача: не з`явився.

РУХ СПРАВИ.
22.04.2026 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ГІГАБІТ КОРП» (скорочене найменування – ТОВ «ГІГАБІТ КОРП») до відповідача ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЕНЕРГОПРОГРАМ» (скорочене найменування – ТОВ «ЕНЕРГОПРОГРАМ») про стягнення боргу за договором позики №09-ПДФ-2025 від 08.09.2025 пені в розмірі 2 342 000,00 грн.
Судові витрати у справі просить покласти на відповідача.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.04.2026 справу №908/989/26 передано на розгляд судді Педоричу С.І.
Ухвалою суду від 24.04.2026 відкрито провадження у справі №908/989/26; присвоєно справі номер провадження 3/55/26; відмовлено в задоволенні клопотання позивача про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження; постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження; підготовче судове засідання призначено на 20.05.2026 об 11:00 год. Учасникам справи надана можливість реалізувати свої процесуальні права та обов`язки.
20.05.2026 до суду від представника позивача через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про долучення доказів.
Ухвалою суду від 20.05.2026 відкладено підготовче засідання до 10.06.2026 о 14:30 год.
10.06.2026 до суду від представника позивача через систему «Електронний суд» надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника.
Ухвалою суду від 10.06.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу №908/989/26 до судового розгляду по суті на 07.07.2026 об 11:00 год.
Повноважний представник позивача в судове засідання 07.07.2026 не з`явився. У заяві від 10.06.2026 просив розглянути справу без участі позивача та його повноважного представника за наявними у справі матеріалами.
Повноважний представник відповідача в судове засідання 07.07.2026, як і в підготовчі судові засідання не з`явився. Про причини неявки суду не повідомив. Про дату та час судового засідання відповідач був належним чином повідомлений, про що свідчать довідки про доставку електронного листа (ухвал суду) до електронного кабінету відповідача.
Згідно з ч. 1 ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цієї статтею. 
Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки. 
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.10.2021 у справі №11-250сап21 акцентувала увагу на тому, що ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Суд нагадує, що він зазвичай визнає порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у справах, які порушують питання, подібні до тих, що порушуються у цій справі. Аналогічну позицію висловлено у рішеннях ЄСПЛ «Смірнова проти України» (Smirnov v. Ukraine, Application N 36655/02), «Карнаушенко проти України» (Karnaushenko v. Ukraine, Application N 23853/02).
З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про розгляд справи за наявними в ній матеріалами, за відсутністю позивача та відповідача.
Суд, розглянувши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, пояснення сторін, встановив наступне.
СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ ПОЗИВАЧА.
Позивач – ТОВ «ГІГАБІТ КОРП», обґрунтовує позовні вимоги неналежним виконанням відповідачем – ТОВ «ЕНЕРГОПРОГРАМ» умов договору позики №09-ПФД-2025 (поворотної безвідсоткової) від 08.09.2025 в частині своєчасного повернення позики.
Просить стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 2 342 000,00 грн.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ЗАПЕРЕЧЕНЬ ВІДПОВІДАЧА.
Відповідач – ТОВ «ЕНЕРГОПРОГРАМ», відзив на позов не надав.
Згідно ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд вважає, що відповідач не скористався своїм правом на надання відзиву на позовну заяву та вважає можливим розглянути справу за наявними у ній матеріалами.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.
08.09.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГІГАБІТ КОРП» (надалі позикодавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРГОПРОГРАМ» (надалі позичальник, відповідач) було укладено договір №09 пфд-2025 про надання позики (далі-Договір), відповідно до предмета якого позикадавець надає позичальнику поворотну позику, а позичальник зобов`язується повернути отримані грошові кошти в порядку та на умовах, передбачених даним Договором (п.1.1. Договору).
Умовами Договору сторони погодили наступне: 
За умовами п.п. 2.1- 2.3 розділу 2 Договору позика надається частинами в національній валюті України в загальній сумі 2342000,00 грн шляхом її перерахування на розрахунковий рахунок позичальника. 
Відповідно до п. 5.1. розділу 3 Договору позика підлягає поверненню до 02 лютого 2026 у повному розмірі. 
Пунктом 9.1. договору передбачено, що договір набирає чинності з моменту його укладення і діє до 02 лютого 2026 року.
У пункті 9.3 сторони дійшли згоди, що на момент припинення дії Договору між сторонами повинно бути здійснено всі розрахунки та виконано всі зобов`язання, що виникли на його підставі.
Договір підписано повноважним представниками та скріплено печатками сторін.
Як свідчать матеріали справи, Позивачем на виконання умов Договору перераховано відповідачу 09.09.2025 – 1342000,00 грн, та 11.09.2025 – 1000000,00 грн, що підтверджується випискою АТ КБ «Приватбанк» за період з 09.09.2025 по 11.09.2025 (а.с.5).
У призначенні платежу зазначено: «Надання поворотної безвідсоткової позики згідно договору №09-ПФД-2025 від 08.09.2025, без ПДВ». 
Доказів повернення відповідачем отриманих грошових коштів у розмірі 2 342 000,00 грн матеріали справи не містять.
Оскільки відповідачем не здійснено повернення позики у розмірі 2 342 000,00 грн у строк, встановлений договором, зазначені обставини стали підставою для звернення позивача до суду з позовом у даній справі про стягнення з відповідача 2 342 000,00 грн основного боргу (неповернутої позики).

ОЦІНКА АРГУМЕНТІВ СТОРІН, ВИСНОВКИ СУДУ
Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договір відповідно до ст. 638 Цивільного кодексу України є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Дослідивши зміст укладеного між сторонами Договору, суд дійшов висновку про те, що вказаний договір за своєю правовою природою є договором позики.
Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, що є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (частина другої статті 640 ЦК України).
У постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі №6-50цс16 зроблено висновок, що договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України). Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.
Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (частина третя статті 1049 ЦК України).
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 у справі №355/385/17 (провадження №61-30435сво18) міститься висновок, що «у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду)».
Як встановлено судом, позикодавцем було надано позичальнику позику у сумі 2 342000,00 грн, що підтверджується випискою АТ КБ «Приватбанк» за період з 09.09.2025 по 11.09.2025 (а.с. 5).
Відповідно до пункту 5.1. договору сторони погодили, що позика підлягає поверненню до 02 лютого 2026 у повному розмірі. 
Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Таким чином, відповідач зобов`язаний був повернути позику у строк до 02 лютого 2026 включно.
Відповідно до статті 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
За змістом частини першої статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором або законом.
Матеріали справи не містять доказів, а відповідачем такі докази не надані, виконання відповідачем свого обов`язку з повернення суми позики.
Укладаючи договір, кожна із сторін прийняла на себе певні зобов`язання щодо його виконання, однак відповідач покладений на нього обов`язок щодо повернення позики у розмірі 2342000,00 грн у встановлений договором строк не виконав, факт порушення відповідачем умов, визначених договором, доведений та підтверджується матеріалами справи.
Отже, вимога позивача про стягнення із відповідача 2342000,00 грн основного боргу обґрунтована та підлягає задоволенню судом.

ВИСНОВКИ СУДУ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ.
Відповідно до ч., ч. 1-4 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до частини першої статті 74 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування.
Необхідність доводити обставини, на які учасник справи посилається як на підставу своїх вимог і заперечень в господарському процесі, є складовою обов`язку сприяти всебічному, повному та об`єктивному встановленню усіх обставин справи, що передбачає, зокрема, подання належних доказів, тобто таких, що підтверджують обставини, які входять у предмет доказування у справі, з відповідним посиланням на те, які обставини цей доказ підтверджує.
Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 20.08.2020 у справі № 914/1680/18).
Вимоги, як і заперечення на них, за загальним правилом обґрунтовуються певними обставинами та відповідними доказами, які підлягають дослідженню, зокрема, перевірці та аналізу. Все це має бути проаналізовано судом як у сукупності (в цілому), так і кожен доказ окремо, та відображено у судовому рішенні.
Позивач надав всі необхідні докази в обґрунтування позовних вимог.
Відповідач своїм правом на участь у судовому розгляді справи не скористався, проти позову не заперечив, належними доказами доводи позивача не спростував.
Ураховуючи вище встановлені обставини, враховуючи предмет та визначені позивачем підстави позову, принципи диспозитивності, змагальності та рівності сторін перед законом і судом, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат на сплату судового збору, суд враховує наступне.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ч. 2 ст. 123 ГПК України).
З положень ч. 1, п.п.1, п.п.2 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» слідує, що судовий збір за розгляд немайнових вимог складає 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб; за розгляд майнових вимог - 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду.
У статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» установлено у 2026 році прожитковий мінімум для працездатних осіб: з 1 січня 2026 року у розмірі 3328,00 грн.
За змістом ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Приймаючи до уваги, що ціна позову становить 2 342 000,00 грн та позовна заява подана в електронній формі, до сплати за подання цієї позовної належить судовий збір у розмірі 28 104,00 грн.
Позивачем до позовної заяви додано платіжну інструкцію про сплату суми 35 130,00 грн судового збору, тобто в розмірі більшому, ніж визначено законом.
Оскільки позов задоволено повністю, судові витрати зі сплати судового збору слід покласти відповідача у розмірі 28 104,00 грн.
Зайво сплачений судовий збір повертається виключно за клопотанням особи, яка його платили. Станом на дату ухвалення рішення відповідне клопотання від позивача не надходило.
Керуючись положеннями Цивільного кодексу України, ст.ст. 73, 74, 123, 129, 232, 233, 236-241, 326 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.
Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЕНЕРГОПРОГРАМ» (Україна, 69068, Запорізька обл., місто Запоріжжя, пр. Моторобудівників, будинок 52; ідентифікаційний код юридичної особи 44726633) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ГІГАБІТ КОРП» (Україна, 69002, Запорізька обл., місто Запоріжжя, ВУЛИЦЯ СВЯТОГО МИКОЛАЯ, будинок 47, офіс 19; ідентифікаційний код юридичної особи 41587197) суму 2 342 000,00 грн (два мільйони триста сорок дві тисячі гривень 00 коп.) боргу за договором позики №09-ПФД-2025 від 08.09.2025. Видати наказ.
Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЕНЕРГОПРОГРАМ» (Україна, 69068, Запорізька обл., місто Запоріжжя, пр. Моторобудівників, будинок 52; ідентифікаційний код юридичної особи 44726633) тна користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ГІГАБІТ КОРП» (Україна, 69002, Запорізька обл., місто Запоріжжя, ВУЛИЦЯ СВЯТОГО МИКОЛАЯ, будинок 47, офіс 19; ідентифікаційний код юридичної особи 41587197) суму 28 104,00 грн (двадцять вісім тисяч сто чотири гривні 00 коп.) витрат зі сплати судового збору. Видати наказ.
Видати накази після набрання рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено впродовж двадцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку, встановленому ст. 257 Господарського процесуального кодексу України.
Рішення розміщується в Єдиному державному реєстрі судових рішень за вебадресою у мережі Інтернет за посиланням: http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя С.І. Педорич