П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 400/9502/24	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Коваля М.П.,
суддів – Осіпова Ю.В.,
– Скрипченка В.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 травня 2026 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та стягнення індексації за період з 01.03.2018 року по 16.05.2023 року, - 

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та стягнення індексації за період з 01.03.2018 року по 16.05.2023 року.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2025 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06 травня 2025 року, позов ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 , які полягають у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в період 01.03.2018 до 19.07.2022, з порушенням абзаців 4, 6 пункту 5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078. Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 різницю індексації грошового забезпечення за період 01.03.2018 до 19.07.2022 в сумі 4067,89 грн щомісячно, з урахуванням раніше виплачених сум.
22 травня 2026 року до Миколаївського окружного адміністративного суду надійшла заява позивача про встановлення судового контролю, в якій заявник просив суд встановити контроль за виконанням судового рішення в адміністративній справі №400/9502/24 в порядку статті 382 КАС України.
Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 травня 2026 року в задоволенні заяви позивача про встановлення судового контролю відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить суд скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нову ухвалу, якою задовольнити заяву позивача про встановлення судового контролю. 
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що судом першої інстанції не враховано надання позивачем доказів невиконання рішення суду, а саме запиту від 18 січня 2026 року та відповіді на вказаний запит, де визнана бездіяльність щодо виплати частини сум.
Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції дійшов висновку, що для застосування процесуальних заходів мають бути наявні відповідні правові умови, тому у задоволенні заяви позивача про встановлення судового контролю слід відмовити.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Положеннями ст. 129-1 Конституції України закріплено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Конституційний Суд України, розглядаючи справу № 1-7/2013 у рішенні від 26.06.2013, зазначив про те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення від 13.12.2012 р. № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 р. № 11-рп/2012).
Конституційний Суд України зазначив, що бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі "Шмалько проти України" від 20.07.2004 вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (п. 43).
Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.
Відповідно до ч. 2-3 ст. 14 КАС України постанови і ухвали суду в адміністративній справі, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.
Відповідно до статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Судовий акт, який набрав законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.
Статтею 382 КАС України передбачено судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах.
Згідно із приписами статті 382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. 
З аналізу зазначених норм законодавства вбачається, що стаття 382 КАС України надає право суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, з метою забезпечення належного виконання рішення, застосовувати інститут судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати до суду звіт про виконання такого судового рішення у строк, встановлений судом, розгляду поданого звіту про виконання судового рішення, а в разі неподання такого звіту - встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.
Для застосування наведених процесуальних заходів повинні існувати відповідні правові підстави. Зокрема, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати до суду звіт про виконання судового рішення у порядку статті 382 КАС України може слугувати наявність у суду об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю судове рішення залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати.
Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі №0640/3719/18 та від 11 червня 2020 року у справі №640/13988/19.
Колегія суддів вважає за необхідне вказати, що головна мета судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах полягає, насамперед, у реалізації основних завдань адміністративного судочинства при здійсненні адміністративними судами правосуддя, оскільки воно не обмежується ухваленням судового рішення, а також передбачає його виконання.
Так, рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2025 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06 травня 2025 року, зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 різницю індексації грошового забезпечення за період 01.03.2018 до 19.07.2022 в сумі 4067,89 грн щомісячно, з урахуванням раніше виплачених сум.
Разом із заявою про встановлення судового контролю позивачем було надано до суду довідку-розрахунок індексації-різниці грошового забезпечення за період 01.03.2018 до 19.07.2022, з якого вбачається, що з березня 2018 року по грудень 2019 року індексація-різниця була нарахована позивачу у розмірі, визначеному судом, тобто 4067,89 грн. щомісячно, а починаючи з січня 2020 року – у меншому розмірі, що суперечить резолютивній частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2025 року. 
Водночас, судом першої інстанції правової оцінки зазначеним обставинам надано не було, своїх висновків про відсутність підстав для встановлення судового контролю належним чином не вмотивовано.
Враховуючи викладене, дослідивши матеріали справи та доводи заяви про встановлення судового контролю, колегія суддів зазначає, що є обґрунтовані підстави вважати рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2025 року по справі №400/9502/24 не виконаним в повному обсязі, проте доводи заявника підлягають судовій перевірці, яка може бути реалізована шляхом зобов`язання відповідача надати суду звіт про виконання судового рішення.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання рішення.
Згідно ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції про відмову у встановленні судового контролю за виконанням рішення суду та прийняття нового судового рішення про задоволення заяви позивача.

Керуючись ст.ст. 292, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 382 КАС України, суд,- 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 травня 2026 року – задовольнити. 
Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 27 травня 2026 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та стягнення індексації за період з 01.03.2018 року по 16.05.2023 року – скасувати та прийняти нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду задовольнити.
Встановити судовий контроль за виконанням рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2025 року по справі №400/9502/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та стягнення індексації за період з 01.03.2018 року по 16.05.2023 року
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 області у строк протягом 30 днів з моменту отримання даної постанови подати до Миколаївського окружного адміністративного суду звіт про виконання рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 21 лютого 2025 року по справі 400/9502/24.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя: М.П. Коваль

Суддя: Ю.В. Осіпов

Суддя: В.О. Скрипченко