Справа № 336/3135/26
Пр. 2/336/2899/2026 
15.07.26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 липня 2026 року         м.Запоріжжя
Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді: Вайнраух Л.А., за участі секретарки судового засідання: Коваль О.В.., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №336/3135/2026 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на утримання дитини, -
без повідомлення (виклику) сторін та їх представників, -
ВСТАНОВИВ:

Представниця позивачки адвокат Яремчук Л.В. за допомогою засобів поштового листування 27.03.2026 в інтересах позивачки звернулась до суду із вказаною позовною заявою, уточненою на виконання ухвали суду, згідно з якою просить змінити розмір аліментів, що стягуються з відповідача на користь позивачки на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у справі №336/8114/18 від 26.03.2019, на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі розмірі 1 500,00 гривень, - до розміру 1/6 частини усіх видів заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і досягнення донькою повноліття.
За змістом позовної заяви на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26.03.2019 з відповідача у даній справі на користь позивачки стягуються аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1 500,00 гривень, щомісячно, з 27.12.2018 до досягнення повноліття дитиною. Наразі позивачка отримує допомогу від відповідача, перебуваючи із спільними дітьми сторін – донькою ОСОБА_3 та сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у Республіці Польща, декілька разів на рік. Відповідач припинив спілкування з дітьми декілька років тому, належної участі у вихованні та утриманні не приймає. Визначений судом розмір аліментів наразі є недостатнім для розвитку дітей та задоволення їх потреб, а також визначений судом спосіб стягнення аліментів на утримання доньки у твердій грошовій сумі є неефективним з огляду на життєві обставини, на чому наголошено у позовній заяві. Сума, що була достатньою для задоволення потреб дитини на час ухвалення рішення, як зазначено стороною позивача, не є такою зараз.
Стороною позивача також зазначено, що стан здоров?я дитини є задовільним, особливих потреб малолітня ОСОБА_3 не має, інформація про стан здоров?я та матеріальне становище платника аліментів позивачці невідома, як і дані про те, що відповідач є боржником у інших виконавчих провадженнях, дані про приналежне ОСОБА_5 майно на праві власності, витрати на придбання майна.
З огляду на наведені обставини, із посиланням на ст.15 ЦК України, ст. 180-182, 191, 192 СК України, ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», представниця позивача просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі у визначений спосіб.
Ухвалою судді від 23.04.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні без повідомлення (виклику) сторін. Визначено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем. Згідно з ч.1 ст.193 ЦПК України у строк для подання відзиву відповідач має право пред`явити зустрічний позов. Також роз?яснено, що клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву. Встановлено позивачу 5-денний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу - заперечень (з дня отримання відповіді на відзив), які мають відповідати вимогам ч.3-5 ст.178 ЦПК України, а також одночасно з поданням до суду повинні бути надіслані іншим учасникам справи (у копіях). Копія ухвали суду отримана відповідачем 19.05.2026.
До справи надійшов відзив (вх.№26.05.2026), порушення строку його подання судом не встановлено. За змістом якого ОСОБА_2 просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Відповідач стверджує, що не отримував позовної заяви, що спростовується копією супровідного листа від 23.04.2026, в якому вказано про надіслання і ухвали суду, і копії позовної заяви з додатками. З урахуванням дати подання відповіді на відзив, суд дійшов висновку про те, що відзив скеровано стороні відповідача в часі раніше до утримання судових документів, проте іншого відзиву в часі після їх отримання стороною відповідача не скеровано, тому перешкод для розгляду справи судом не встановлено.
За змістом відзиву відповідач є військовослужбовцем ЗСУ, отримує щомісячний дохід у розмірі 20 000,00- 25 000,00 гривень, сплачує аліменти у сумі 1 500,00 гривень кожного місяця на утримання доньки, комунальні послуги за будинок, де зареєстрований (2 500,00 гривень влітку, 5 000,00 гривень в зимовий період). Окрім того, здійснює витрати на одяг, речі першої необхідності, продукти харчування, засоби особистої гігієни, тобто 5 000,00-5 500,00 гривень на місяць. Окрім того, згідно з доводами відповідача він отримав поранення, змушений приймати медикаментозне лікування. Відповідач наголошує, що у зв?язку із погіршенням стану здоров?я звертався до лікаря-нейрохірурга та невролога, якими засвідчено декілька діагнозів. Так, відповідач вимушений нести витрати з проходження ЛФК в Київській області, що становить орієнтовно 7 000,00 гривень, заняття з ЛФК в залі (650-700,00 гривень за один сеанс). Також невролог призначив низку медичних препаратів – деспан (365,00 гривень), тамбро (550,00 гривень), рокарті форте (450,00 гривень), дуодіклаза (540,00 гривень), інші препарати. Також відповідач стверджує, що на його утриманні перебуває і спільний син сторін ОСОБА_4 . В провадженні суду перебуває справа щодо стягнення аліментів на його утримання. Таким чином, розмір доходу не покриває всіх необхідних витрат з урахуванням того, що коштів після сплати обов?язкових платежів не залишається. Стороною відповідача окремо зауважено, що позивачка працевлаштована, має можливість утримувати доньку. Враховуючи приписи ст.141, 182-184 СК України, відповідач просить залишити позов без задоволення.
Також у справі наявна відповідь на відзив, датована 05.05.2026, в якій наголошено, що стороною відповідача не надано належних та допустимих доказів на користь обставин, що можуть вплинути на розмір аліментів, які стягуються на утримання доньки, що вказані у відзиві. Зміна розміру аліментів, на переконання сторони позивача, відповідає якнайкращим інтересам дитини.
Підстав для відкладення судового засідання або оголошення перерви в ньому, передбачених ст.223, 240 ЦПК України судом не встановлено. Інших заяв по суті справи та зустрічної позовної заяви учасниками справи подано не було, інших процесуальних дій у справі судом не вчинено за відсутності відповідних клопотань.
За нормою ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідних клопотань до матеріалів справи не скеровано.
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України.
Як передбачено ч.1 ст.279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Розглянувши позовну заяву, дослідивши наявні письмові докази на предмет їх належності, допустимості та достовірності, як кожного доказу окремо, та і у сукупності та взаємозв`язку, суд встановив фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, які склалися між сторонами, та дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню у зв`язку із таким.
Судом встановлено відповідно до актовий записів про народження, долучених стороною позивача, що сторони у справі є батьками двох малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що визнається сторонами у даній справі. У провадженні Шевченківського районного суду м.Запоріжжя перебуває цивільна справа № 336/3139/26, пр. 2/336/2901/2026, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання спільного сина сторін, ухвалою суду від 08.04.2027 відкрито провадження. Народження двох спільних дітей стороною відповідача визнається. Згідно з ч.1 ст.82 ЦПК україни обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Також згідно з рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у цивільній справі №336/8114/18, пр. 2/336/1281/19 від 26.03.2019, яке набрало законної сили 26.04.2019, частково задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, сягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 гривень, щомісячно, починаючи з 27.12.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Розглянуто питання стягнення судових витрат (веб-посилання на текст судового рішення: https://reyestr.court.gov.ua/Review/80709489).
Ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у цивільній справі №336/8114/18, пр. 6/336/243/2026 від 03.05.2026, яка набрала законної сили 13.05.2026, розглянуто заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Яремчук Людмила Валентинівна про видачу дубліката виконавчого документа. Згідно з мотивувальною частиною ухвали суду 06.05.2019 Шевченківським районним судом м.Запоріжжя видано виконавчий лист про стягнення аліментів. В частині вимог щодо поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 березня 2019 року у справі № 336/8114/18 (провадження № 2/336/1281/19) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд залишає без задоволення заяву, оскільки строк пред`явлення до виконання не сплив та може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі. Так, судом постановлено видати дублікат виконавчого листа на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 26 березня 2019 року у справі №336/8114/18 (провадження №2/336/1281/19) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В іншій частині заяву залишено без задоволення (веб-посилання на текст судового рішення: https://reyestr.court.gov.ua/Review/136474441). Дані про звернення рішення суду до примусового виконання сторонами не подані.
Також судом встановлено, що згідно з копією актового запису про шлюб №128 від 27.06.2020, у вказану дату між сторонами зареєстровано шлюб, свідоцтво НОМЕР_1 та НОМЕР_2 від 27.06.2020, актовий запис складений Шевченківським районним у м.Запоріжжі відділом ДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління МЮ (м.Дніпро). 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова у цивільній справі №336/3125/26, пр. 2/466/3137/26 від 11.06.2026, відомості про набрання законної сили у ЄДРСР відсутні, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено повністю, розірвано шлюб між ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП – НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП – НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючого як ВПО за адресою: АДРЕСА_3 ), зареєстрований 27 червня 2020 року Шевченківським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис №128. В мотивувальній частині рішення суду встановлено, що під час спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилися двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (веб-посилання на текст судового рішення: https://reyestr.court.gov.ua/Review/137331712). За відсутності даних про набрання рішенням законної сили суд не враховує його під час розгляду справи.
Судом встановлено, що за даними засвідченої копії довідки від 14.04.2026 командира військової частини НОМЕР_5 ЗСУ сержант ОСОБА_2 перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації на особливий період у вказаній військовій частині. 
Відповідно до довідки про обставини травми, виданій на підставі наказу від 24.08.2023 №1394 командира військової частини НОМЕР_6 (у копії), ОСОБА_2 04.01.2023 отримав поранення (вогнепальне наскрізне) м?яких тканин правої стопи під час виконання бойового завдання, пов?язаного із захистом Батьківщини поблизу н.п. Курдюмівка внаслідок обстрілу противником.
За даними запису лікаря-нейрохірурга у щоденнику пацієнта ОСОБА_2 . Національного військово-медичного клінічного центру «Головний військовий клінічний госпіталь», дата візиту 09.04.2026 для консультації спеціаліста для направлення на ВЛК, основний діагноз: порушення поперекових та інших міжхребцевих дисків з радикулопатією, остеохондроз, спондильоз, спондилоартроз поперекового відділу хребта, протрузії у цьому відділі хребта. Рекомендації – консервативне лікування у невролога. До суду надано паперову копію електронного документа, засвідченого ЕЦП. 
За даними огляду невропатолога ОСОБА_6 від 26.08.2025 КНП «Ірпінська центральна міська лікарня Ірпінської міської ради Київської області» зазначено, що ОСОБА_2 відповідно до анамнезу хворіє протягом 3 років, після лікування покращення, клінічний діагноз – стискання нервових корінців та сплетень при ураженнях міжхребцового диска, вертеброгю люмбалгія, протрузія, станоз. Діагноз встановлений не вперше. Рекомендації – ЛФК, медичні препарати протягом 20 днів. Тобто, даних про призначення лікаря станом на час розгляду справи матеріали справи не містять.
Суд наголошує, що за приписами ч.2-4 ст.83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. 
Крім того, сторона відповідача не була позбавлена права заявити клопотання про витребування доказів, про їх забезпечення, зокрема, шляхом допиту свідків, реалізуючи свої процесуальні права та можливості для доведення наявних заперечень. 
Разом з цим, як передбачено ч.5-7 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Ухвалюючи рішення про задоволенні позову, суд виходить з таких норм чинного законодавства.
Відповідно до положень ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Ч.1 ст.8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч.1 ст.129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
За змістом ч.2 ст.18 СК України суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Так, способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є зміна правовідношення.
Стаття 8 СК України врегульовує, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Згідно з приписами ч.1,2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, зміна правовідношення.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Сімейні спори, які стосуються інтересів дітей та їх батьків, необхідно розглядати з урахуванням принципів правового статусу дитини, які закріплені у Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 21 грудня 1995 року), зокрема, при ухваленні всіх рішень, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси мають першорядне значення і повинні повністю й ефективно дотримуватися, держава має позитивні зобов`язання щодо дітей, щоб будь-які вжиті заходи ніколи не шкодили їхньому здоров`ю та розвитку (забезпечує у максимально можливій мірі безпечне життя і здоровий розвиток дитини).
Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц вказала, що положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей.
Згідно з положеннями до ч.1,2 ст.24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Статтею 242 ЦК України встановлено, що батьки є законними представниками своїх малолітніх та/чи неповнолітніх дітей.
У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Похідний характер означає відсутність пріоритету інтересів батьків над інтересами дитини та переважність права захисту прав дитини, а тому у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин кожної конкретної справи, а вже тільки потім - права батьків. Подібний висновок Верховний Суд зробив у постанові від 23 грудня 2020 року у справі № 712/11527/17.
Згідно з ч.1,2 ст.27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ст.150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з ч.1 ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як врегульовано ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
За нормою ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. 
За приписами ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.
Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Так, конструкція зазначеної статті визначає альтернативні підстави для застосування положень про зміну розміру аліментів. Це зокрема, зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
У постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. 
Крім того, за змістом ч.1 ст.71 Закону України "Про виконавче провадження" порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України.
Враховуючи встановлені фактичні обставини справи та наведені нормативні положення, суд дійшов висновку про те, що позивачка правомірно звернулась до суду із зазначеним позовом. Оскільки рішення суду про стягнення аліментів ухвалено у 2019 році, розмір прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку неодноразово змінювався. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік», а саме ст.7, установлено, що з 1 січня 2026 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 3209 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років - 2817 гривень; дітей віком від 6 до 18 років - 3512 гривень. Індексація розміру аліментів, враховуючи формулу розрахунки та вихідні дані для її здійснення, що має проводитись державним виконавцем (якщо здійснюється примусове виконання рішення суду), один раз на рік, вочевидь не є такою, що приводить розмір аліментів у відповідність до розміру прожиткового мінімуму на одну особу відповідного віку. При цьому, звернення виконавчого листа до примусового виконання є правом стягувача, а обов`язок зі сплати аліментів може бути дотриманий боржником в добровільному порядку, зокрема, шляхом пред`явлення виконавчого листа за місцем працевлаштування або проходження військової служби. 
Суд наголошує, що відповідач не обґрунтовував своїх заперечень щодо розміру заробітку (щомісячного доходу), актуальних витрат, зокрема, на лікування.
У даній справі не надано належних та допустимих доказів щодо розміру щомісячних особистих витрат та коштів, необхідних на утримання як позивача, так відповідача, їх спільних дітей, стану здоров`я дітей, наявності інших особливих потреб. Інші відомості, які дозволять суду дійти протилежних висновків за результатами розгляду даної справи відсутні.
Проте, суд враховує, що встановлений чинним законодавством прожитковий мінімум, необхідний для задоволення щомісячних витрат дитини, підлягає захисту та має бути достатнім. 
Разом з цим, утримання дітей є спільним обов`язком батьків, відповідно, позивачка також має виконувати свій обов`язок із забезпечення їх потреб. 
У постанові від 26.10.2022 у справі №759/22898/20 Верховним Судом зроблено висновок про те, що аналіз положень статті 192 СК України свідчить про те, що зміна розміру аліментів може мати під собою і зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Крім того, при розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 С К України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 у справі № 6-143 цс 13 і ця судова практика є незмінною.
Так, визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати всі обставини, зазначені в ч.1 ст.182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Враховуючи наведені вище висновки суду, - інших обставин, що мають істотне значення, зокрема, неможливості з боку батька нести витрати по утриманню дитини (доньки) у розмірі, який встановлюється судом під час розгляду справи, не встановлено. 
Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1,2 ст.77 ЦПК України).
Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
У ч.1-3 ст.89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Тому, враховуючи встановлені судом підстави для зміни розміру аліментів, що стягуються на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд ухвалює рішення про задоволення позову, змінюючи розмір аліментів, що стягуються з відповідача на користь позивачки згідно з рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у цивільній справі №336/8114/18, пр.2/336/1289/2019 від 26.03.2019.
Так, відповідно до законодавчо визначених способів захисту, суд вважає за необхідне стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частки зі всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття.
Суд також наголошує, що аліменти у зміненому розмірі підлягають стягненню саме з дати набрання рішенням законної сили, адже приписи ст.191 СК України в даному випадку не є застосовними.
Згідго приписами ч.1 ст.133, ч.1 ст.141 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Разом з цим, за змістом ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує ряд критеріїв, а саме: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
З урахуванням наведених критеріїв, оскільки пільги, визначені ст.5 Закону України «Про судовий збір» в даній категорії справи не є застосованими до відповідача, оскільки ухвалюється рішення суду про задоволення позову в повному обсязі, суд стягує із відповідача в дохід держави судовий збір у сумі 1 331,20 гривень, від сплати яких позивачка на підставі п.3 ч.1 ст.5 ст. Закону України «Про судовий збір» була звільнена при пред`явленні позову до суду. 
Керуючись ст. 2, 7, 10, 12-13, 49, 76-82, 89, 133, 141, 174, 178, 191, 229, 223, 240, 245, 247, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 274-279 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на утримання дитини задовольнити.
Змінити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 згідно з рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у цивільній справі №336/8114/18, пр.2/336/1289/2019 від 26.03.2019, яке набрало законної сили 26.04.2019, на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частки зі всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати набрання даним рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з  ОСОБА_2 судовий збір у сумі 1 331,20 (одна тисяча триста тридцять одна гривня 20 копійок) в дохід держави.
Реквізити сторін: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , адреса фактичного місця проживання як внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Рішення суду складено та підписано 15.07.2026.

Суддя          Л.А. Вайнраух