Номер провадження: 22-ц/813/5509/26 
Справа № 947/6678/26
Головуючий у першій інстанції Цирфа К. А.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.09.2026 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Таварткіладзе О.М., Сєвєрової Є.С.
за участю секретаря: Турик А.Ф.к.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Кучеренко Геннадія Анатолійовича у справі позовом ОСОБА_1 до судді Хаджибейського районного суду м. Одеси Громіка Дмитра Дмитровича про визнання дій судді незаконними, на ухвалу Київського районного суду м. Одеси, постановлену під головуванням судді Цирфа К.А. 19 лютого 2026 року у м. Одеса, -

встановила:

У лютому 2026 року до Київського районного суду м. Одеси, після визначення підсудності, з Одеського апеляційного суду надійшов позов ОСОБА_1 до судді Хаджибейського районного суду м. Одеси Громіка Д.Д. про визнання дій судді незаконними під час розгляду цивільної справи № 523/4465/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення обов`язкової частки у спадщині. 
В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 зазначив, що під час судового розгляду в означеній цивільній справі суддя Громік Д.Д. безпідставно відмовив йому в задоволенні клопотання про допит частини заявлених свідків, допустив до участі в справі як представника відповідача особу, яка не є адвокатом, не забезпечив складення протоколу судового засідання при неявці сторін, чим принизив позивача як особистість, підірвав у нього довіру до суду. 
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2026 року відмовлено у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до судді Хаджибейського районного суду м. Одеси Громіка Д.Д. про визнання дій судді незаконними під час розгляду цивільної справи № 523/4465/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення обов`язкової частки у спадщині. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що, на думку апелянта, його позов заявлений з підстав п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України про визнання дій посадової особи органу державної влади незаконними, в силу прямої вказівки в законі.
Крім того, відмовляючи в прийнятті вказаного позову з підстав того, що заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, суддею Київського районного суду м. Одеси, всупереч приписам ч. 5 ст. 185 ЦПК України, не роз`яснено заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд даної справи.
Сторони про розгляд справи на 08 вересня 2026 року були сповіщені належним чином, у судове засідання не з`явились. 
Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Як вбачається з матеріалів справи, у лютому 2026 року до суду першої інстанції надійшов позов ОСОБА_1 до судді Хаджибейського районного суду м. Одеси Громіка Д.Д. про визнання дій судді незаконними під час розгляду цивільної справи № 523/4465/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення обов`язкової частки у спадщині. 
Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Згідно з ч. 1 та 3 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.
Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.
Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання дій судді незаконними обгрунтовані тим, що під час судового розгляду у вказаній цивільній справі суддя Громік Д.Д. безпідставно відмовив ОСОБА_1 в задоволенні клопотання про допит частини заявлених свідків, допустив до участі в справі як представника відповідача особу, яка не є адвокатом, не забезпечив складення протоколу судового засідання при неявці сторін, чим принизив позивача як особистість, підірвав у нього довіру до суду. 
Колегія суддів звертає увагу апелянта, що оскарження діянь суддів (судів) щодо розгляду та вирішення справ, а також оскарження судових рішень поза порядком, передбаченим процесуальним законом, не допускається. Суди та судді не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їхніх дій чи бездіяльності під час розгляду інших судових справ, про оскарження їх рішень, ухвалених за наслідками розгляду цих справ, а також про зобов`язання судів та суддів до вчинення певних процесуальних дій.
Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 08 травня 2018 року у справі № 521/18287/15-ц (провадження № 14- 90цс18), від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16- ц (провадження № 14- 399цс18), від 29 травня 2019 року у справі № 489/5045/18 (провадження № 14-191цс19).
Оскарження вчинення (невчинення) судом (суддею) у відповідній справі процесуальних дій і ухвалених у ній рішень не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу проти суду (судді).
Приписи «справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України) стосуються як позовів, які не можуть розглядатися за правилами відповідно цивільного судочинства, так і тих позовів, які взагалі не можуть розглядатися судами.
Позовні вимоги про визнання незаконними пов`язаних з розглядом судової справи дій/бездіяльності суду (судді чи посадових осіб суду), а також вимоги про зобов`язання суду (судді) до вчинення певних процесуальних дій не можуть розглядатися за правилами будь-якого судочинства.
Вказані положення закону у повному обсязі спростовують доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що, відмовляючи в прийнятті даного позову з підстав того, що заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, суддею Київського районного суду м. Одеси, всупереч приписам ч. 5 ст. 185 ЦПК України, не роз`яснено заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд даної справи.
Встановивши, що ОСОБА_1 , звертаючись до суду з цим позовом, фактично висловив свою незгоду з діями судді під час здійснення правосуддя, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у відкритті провадження у справі. 
За змістом §1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
ЄСПЛ неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення у справі «Peretyaka and Sheremetyev v. Ukraine» від 21.12.2010).
Відсутність правової регламентації можливості оскаржити процесуальні рішення судді інакше, ніж у порядку апеляційного та касаційного перегляду, а також неможливість притягнення суду (судді) до цивільної відповідальності за такі рішення є легітимними обмеженнями, покликаними забезпечити правову визначеність у правовідносинах учасників справи між собою та з судом, а також загальновизнаними гарантіями суддівської незалежності.
Такі обмеження не шкодять суті права на доступ до суду та є пропорційними означеній меті, оскільки вона досягається гарантуванням у законі порядку оскарження рішень, дій і бездіяльності суду, відповідно ухвалених або вчинених після отримання позовної заяви та визначення складу суду для її розгляду, а також встановленням у законі особливостей відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю суду.
За приписами п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Інститут позовного провадження не може використовуватися для здійснення тиску на суддю, який розглядає справу по суті.
З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позов ОСОБА_1 до судді Хаджибейського районного суду м. Одеси Громіка Д.Д. про визнання дій судді незаконними під час розгляду цивільної справи № 523/4465/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення обов`язкової частик у спадщині – не може бути розглянутий в порядку будь-якого, зокрема і цивільного судочинства. 
Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. 
При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2026 року постановлено з додержанням норм процесуального права, підстав для її скасування немає. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -
постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 19 лютого 2026 року — залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 14 вересня 2026 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді Є.С. Сєвєрова

О.М. Таварткіладзе