ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2026 року 
м. Київ
справа № 640/8070/22
адміністративне провадження № К/990/22399/26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Бевзенка В.М. та Шарапи В.М., розглянувши у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу 
за позовом  ОСОБА_1 
до Міністерства оборони України 
про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, 
за касаційною скаргою Міністерства оборони України
на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2026 року (ухвалену колегією суддів у складі: судді-доповідача Аліменка В.О., суддів Безименної Н.В., Вівдиченко Т.Р.), 
У С Т А Н О В И В :
Короткий зміст позовних вимог
1. У травні 2022 року ОСОБА_1 (далі - позивачка, ОСОБА_1 ) звернулася до адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України (далі - відповідач, скаржник, Міноборони), в якому просила:
- визнати протиправними дії Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги дружині померлого ОСОБА_2 ;
- зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення та виплату одноразової грошової допомоги дружині - ОСОБА_1 у зв`язку зі смертю чоловіка ОСОБА_2 , захворювання якого призвело до смерті, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня 2020 року. 
2. В обґрунтування позову вказано, що чоловік позивачки - ОСОБА_2 - помер ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджено висновком 12 Регіональної військово-лікарської комісії від 27 липня 2020 року № 307. Позивачка, як дружина померлого та член його сім`ї, звернулася до Міністерства оборони України із заявою про призначення одноразової грошової допомоги, однак рішенням, оформленим протоколом комісії від 04 листопада 2021 року № 167, їй відмовлено з тих підстав, що смерть настала більш ніж через рік після звільнення чоловіка з військової служби, він проходив службу у Збройних Силах рф, а подані документи нібито не підтверджували причинного зв`язку його смерті з виконанням обов`язків військової служби. Позивачка вважає таку відмову протиправною, оскільки смерть чоловіка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, а тому вона має право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб станом на 01 січня 2020 року.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
3. Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2025 року відмовлено у задоволенні позову.
4. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що смерть ОСОБА_2 настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто більш ніж через один рік після його звільнення з військової служби у 1994 році, тоді як підпункт 1 пункту 2 статті 16 Закону № 2011-XII у редакції, чинній на дату смерті, передбачав право на одноразову грошову допомогу у разі смерті особи, звільненої з військової служби, лише за умови, що така смерть настала протягом року після звільнення та була спричинена пораненням, контузією, каліцтвом або захворюванням, пов`язаними з виконанням обов`язків військової служби. Суд першої інстанції зазначив, що хоча захворювання ОСОБА_2 , яке призвело до його смерті, було пов`язане з виконанням обов`язків військової служби під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, недотримання встановленої законом умови щодо настання смерті протягом одного року після звільнення виключає право позивачки на призначення одноразової грошової допомоги.
5. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2026 року скасовано рішення Луганського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2025 року і ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. 
6. Задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив із того, що визначальним для виникнення права на одноразову грошову допомогу є встановлення причинного зв`язку між захворюванням, яке призвело до смерті особи, та виконанням нею обов`язків військової служби. За висновком суду апеляційної інстанції, така допомога підлягає призначенню незалежно від часу, що минув після звільнення особи з військової служби, якщо смерть настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби.
7. Суд апеляційної інстанції врахував, що захворювання ОСОБА_2 , яке призвело до його смерті, було безпосередньо пов`язане з виконанням ним обов`язків військової служби під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а тому дійшов висновку про протиправність відмови Міністерства оборони України у призначенні позивачці одноразової грошової допомоги.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги 
8. Не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції, Міністерство оборони України, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, звернулося з касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій просить скасувати постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2026 року і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. 
9. На обґрунтування касаційної скарги скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував положення частини другої статті 19 Конституції України, статті 1 Угоди між державами учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні і правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей від 14 лютого 1992 року (далі - Угода), частини першої статті 16, статті 16-2, частин восьмої та дев`ятої статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі - Закон №2011-XII), пунктів 1, 2, 4 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975 (далі - Порядок №975) та порушив положення статей 122, 123, 242 КАС України.
10. У касаційній скарзі скаржник зазначає, що ОСОБА_2 проходив військову службу у збройних силах рф та був звільнений з неї у 1994 році, а на території України у Збройних Силах України службу не проходив. Водночас положення Закону №2011-XII та Порядку №975 поширюють свою дію виключно на військовослужбовців Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань. Законодавством України не передбачено здійснення виплат одноразової грошової допомоги військовослужбовцям інших країн та членам їх сімей.
11. Положення Угоди не поширюються на померлого, оскільки цей акт регулює питання захисту лише тих осіб, які проходили службу в СРСР та були переведені (зараховані) на військову службу в Збройні Сили України. Оскільки ОСОБА_2 закінчував службу та був звільнений зі складу збройних сил рф, а не зі Збройних Сил СРСР, скаржник вважає, що національне законодавство України до цих правовідносин не застосовується.
12. Виплата одноразової грошової допомоги членам сім`ї померлих осіб, звільнених з військової служби, відповідно до законодавства України здійснюється за умови, що смерть настала протягом року після звільнення з військової служби. Смерть ОСОБА_2 настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто через 26 років після звільнення зі служби (понад річний термін), що виключає право на отримання такої допомоги за рахунок Міністерства оборони України.
13. Крім того, скаржник вважає, що висновки військово-лікарської комісії Північного регіону та 12-ої Регіональної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку захворювання померлого з виконанням обов`язків військової служби є протиправними, оскільки ці комісії помилково припустили проходження ОСОБА_2 служби в Збройних Силах України та не врахували, що він був військовослужбовцем іншої держави.
14. На переконання скаржника, позивачкою також було пропущено встановлений статтею 122 КАС України шестимісячний строк звернення до суду. Комісія Міністерства оборони України прийняла рішення про відмову 04 листопада 2021 року (затверджено 17 листопада 2021 року), проте позивачка звернулася до суду лише 30 травня 2022 року без наведення об`єктивно непереборних і поважних причин для пропуску строку. 
15. Скаржник посилається на правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 25 лютого 2021 року у справі №240/5092/20, у якій зазначено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
16. Також скаржником наводиться висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 17 вересня 2020 року у справі №640/12324/19, у якій зазначено, що незвернення до суду з позовом через неналежне використання своїх процесуальних прав не є поважною причиною пропуску строку. Причина пропуску строку може вважатися поважною лише у разі, якщо вона пов`язана з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне звернення до суду.
17. Міністерство оборони України зазначає, що суд апеляційної інстанції не врахував правовий висновок Верховного Суду, висловлений у постанові від 27 березня 2018 року у справі №760/8809/17, у якому зазначено, що при вирішенні подібних спорів необхідно обов`язково враховувати вимоги частини восьмої статті 16-3 Закону №2011-XII, яка передбачає, що якщо особа одночасно має право на отримання одноразової грошової допомоги за цим законом та на одноразову грошову допомогу або компенсаційну виплату за іншими нормативно-правовими актами, виплата грошових сум здійснюється лише за однією з цих підстав за її власним вибором.
18. Скаржник обґрунтовує цим висновком безпідставність вимог позивачки, оскільки ОСОБА_2 мав статус постраждалого внаслідок Чорнобильської катастрофи, і його інвалідність була пов`язана з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Отже, він мав право на компенсацію за шкоду, заподіяну здоров`ю, передбачену статтею 48 Закону №796-XII (яку, за даними Міністерства оборони України, він міг фактично реалізувати через акціонерне товариство «Страхова компанія «Оранта»). Оскільки правовий висновок Верховного Суду забороняє подвійне стягнення аналогічних за своєю правовою природою виплат, призначення нової одноразової грошової допомоги за рахунок Міністерства оборони України призведе до повторної виплати коштів з Державного бюджету України та спричинить шкоду державі.
Процесуальні дії у справі та клопотання учасників справи
19. Касаційна скарга надійшла до Суду 18 травня 2026 року.
20. Ухвалою Верховного Суду від 03 червня 2026 року відкрито касаційне провадження у справі № 640/8070/22, витребувано адміністративну справу та запропоновано учасникам справи надати відзив на касаційну скаргу.
21. Ухвалою Верховного Суду від 28 серпня 2026 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів з 31 серпня 2026 року.
Позиція інших учасників справи
22. Від позивачки надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому вона просить залишити касаційну скаргу Міністерства оборони України без задоволення, а постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2026 року - без змін. Позивачка зазначає, що наведені скаржником правові висновки Верховного Суду сформульовані у правовідносинах, які не є подібними до спірних, а тому не підлягають застосуванню у цій справі. Позивачка вказує, що визначальним є причинний зв`язок захворювання, яке призвело до смерті ОСОБА_2 , з виконанням ним обов`язків військової служби, а така допомога підлягає призначенню незалежно від часу, що минув після звільнення з військової служби.
Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій 
23. Суди попередніх інстанцій на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановили, що ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 . Також у матеріалах справи наявне свідоцтво про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 .
24. Згідно з архівною довідкою від 13 березня 2019 року № 179/4470 ОСОБА_2 24 січня 1990 року прибув до військової частини НОМЕР_3 , а після закінчення строку відрядження у військовій частині НОМЕР_4 14 травня 1990 року вибув.
25. Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 від 11 травня 2020 року ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
26. Відповідно до витягу з протоколу засідання 12 Регіональної ВЛК з установлення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців від 27 липня 2020 року № 307 захворювання ОСОБА_2 , яке призвело до смерті, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
27. Згідно з посвідченням від 26 серпня 2020 року № НОМЕР_6 , виданим Полтавською обласною державною адміністрацією, позивачці встановлено статус особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII (далі - Закон № 796-XII), як дружині померлого громадянина з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії 1А, смерть якого пов`язана з Чорнобильською катастрофою.
28. 12 серпня 2020 року позивачка отримала посвідчення серії НОМЕР_7 , видане Управлінням соціального захисту населення виконавчого комітету Київської районної в м. Полтаві ради, яке дає право на пільги, встановлені законодавством України для сімей загиблих (померлих) ветеранів війни.
29. З метою реалізації соціального та правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей, передбаченого Конституцією України та Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII), позивачка звернулася до ІНФОРМАЦІЯ_2 із заявою та доданими до неї документами для їх направлення до Міністерства оборони України на розгляд комісії з метою вирішення питання про призначення та виплату одноразової грошової допомоги як члену сім`ї загиблого (померлого).
30. Витягом із протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 04 листопада 2021 року № 167 відповідач відмовив у призначенні позивачці одноразової грошової допомоги як дружині померлого ОСОБА_2 .
31. Відмову мотивовано тим, що майора запасу ОСОБА_2 02 квітня 1994 року звільнено зі Збройних Сил рф, а згідно з наказом ІНФОРМАЦІЯ_3 від 20 квітня 1994 року № 44 його виключено зі списків особового складу 13 квітня 1994 року, тобто на час смерті він не був військовослужбовцем.
32. Також відповідач зазначив, що виплата одноразової грошової допомоги членам сімей померлих осіб, звільнених з військової служби, здійснюється за умови, що смерть настала протягом року після звільнення з військової служби. Відповідну норму запроваджено Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення соціального захисту військовослужбовців» від 06 вересня 2018 року № 2522-VIII (далі - Закон № 2522-VIII), який набрав чинності 13 жовтня 2018 року. Оскільки смерть ОСОБА_2 настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто більш ніж через рік після його звільнення з військової служби, підстав для призначення допомоги відповідач не встановив.
33. Крім того, відповідач послався на те, що законодавством України не передбачено здійснення таких виплат військовослужбовцям інших держав та членам їх сімей.
34. Окремою підставою для відмови визначено відсутність серед поданих документів висновку ВЛК про причинний зв`язок смерті ОСОБА_2 . Відповідач зазначив, що у поданих документах наявні два висновки ВЛК - ВЛК Північного регіону від 18 березня 2019 року № 121 та 12 Регіональної ВЛК від 27 липня 2020 року, якими встановлено причинний зв`язок захворювання, а не смерті ОСОБА_2 .
35. Листом від 06 грудня 2021 року № 9/1/8649 ІНФОРМАЦІЯ_4 повідомив позивачку про прийняте Міністерством оборони України рішення.
36. Вважаючи зазначене рішення Міністерства оборони України протиправним, позивачка звернулася до суду з позовом.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 
Оцінка висновків судів попередніх інстанцій і доводів учасників справи
37. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
38. Згідно з положенням частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
39. Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
40. Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме - бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
41. Зазначеним вимогам процесуального закону постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2026 року не відповідає, а доводи касаційної скарги є обґрунтованими з огляду на таке.
42. Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом № 2011-XII.
43. Згідно із частиною першою статті 16 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. 
44. Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби.
45. Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд апеляційної інстанції виходив, зокрема, з того, що визначальним для виникнення права на одноразову грошову допомогу є встановлення факту захворювання військовослужбовця під час або у зв`язку з виконанням ним обов`язків військової служби, яке в подальшому призвело до його смерті. 
46. Натомість суд першої інстанції під час вирішення спору виходив із положень статті 16 Закону № 2011-XII у редакції, чинній на дату смерті ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дійшов висновку, що для виникнення права на одноразову грошову допомогу у разі смерті особи, звільненої з військової служби, необхідною умовою є настання такої смерті протягом одного року після звільнення.
47. Звертаючись із касаційною скаргою, Міністерство оборони України наголошує на тому, що Законом № 2522-VIII, який набрав чинності 13 жовтня 2018 року, було запроваджено умову, відповідно до якої виплата одноразової грошової допомоги членам сім`ї померлої особи, звільненої з військової служби, здійснюється за умови настання її смерті протягом одного року після звільнення. За твердженням скаржника, оскільки ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто через понад двадцять шість років після звільнення з військової служби, підстави для призначення позивачці такої допомоги відсутні.
48. З огляду на наведене ключовим питанням, яке належить вирішити Верховному Суду в межах цього касаційного перегляду, є те, яке правове значення для вирішення питання про право членів сім`ї особи, звільненої з військової служби, на одноразову грошову допомогу мають зміни, внесені Законом № 2522-VIII, та чи є передбачена статтею 16 Закону № 2011-XII умова щодо настання смерті протягом одного року після звільнення з військової служби обов`язковою у правовідносинах, що виникли після набрання чинності цими змінами.
49. На виконання вимог Закону № 2011-XII постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
50. Згідно з пунктом 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть.
51. З наведеного нормативного регулювання вбачається, що право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю особи виникає саме з моменту настання такої смерті. Відповідно, саме станом на цю дату підлягають визначенню правові підстави та умови призначення відповідної виплати.
52. Такий підхід відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному у постановах від 17 листопада 2025 року у справі №560/12192/24, від 19 травня 2026 року у справі № 160/19336/25, від 06 серпня 2026 року у справі № 580/358/25, відповідно до якого право на отримання одноразової грошової допомоги є похідним від юридичного факту загибелі (смерті) військовослужбовця та виникає саме з моменту настання цієї події. При цьому звернення особи із заявою про призначення такої допомоги є способом реалізації вже набутого права, а не юридичним фактом, з яким закон пов`язує момент його виникнення.
53. Отже, для вирішення питання про наявність у позивачки права на одноразову грошову допомогу підлягає застосуванню правове регулювання, чинне на дату смерті ОСОБА_2 - ІНФОРМАЦІЯ_1 .
54. Застосування до спірних правовідносин редакції Закону № 2011-XII, чинної на день смерті ОСОБА_2 , не становить зворотної дії закону в часі в розумінні статті 58 Конституції України. Оскільки виникнення права членів сім`ї на одноразову грошову допомогу пов`язане саме з настанням факту смерті особи, до 10 травня 2020 року у позивачки не існувало набутого права чи легітимних очікувань щодо отримання такої виплати на підставі попереднього правового регулювання. Відповідно, застосування норм, чинних на дату виникнення права, не погіршує правового становища особи шляхом ретроспективного застосування нового закону, а є застосуванням закону, чинного на момент виникнення відповідних правовідносин.
55. Законом України від 06 вересня 2018 року № 2522-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення соціального захисту військовослужбовців», який набрав чинності 13 жовтня 2018 року, підпункти 1 і 2 пункту 2 статті 16 Закону № 2011-XII викладено у новій редакції.
56. Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 16 Закону № 2011-ХІІ (у редакції Закону № 2522-VIII, станом на день смерті військовослужбовця) передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі:
загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби;
смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, нещасного випадку, пов`язаних з проходженням військової служби;
загибелі (смерті) військовозобов`язаного або резервіста, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, що настала під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві.
57. Водночас до набрання чинності Законом № 2522-VIII положення пункту 2 статті 16 Закону № 2011-XII не містили умови щодо настання смерті особи, звільненої з військової служби, протягом одного року після її звільнення.
58. Саме за такого нормативного регулювання у практиці Верховного Суду, зокрема у постановах від 06 лютого 2018 року у справі № 761/18099/15-а, від 13 травня 2020 року у справі № 489/4898/16-а та від 28 січня 2020 року у справі № 2240/2957/18, на які послався суд апеляційної інстанції, було сформовано підхід, відповідно до якого визначальним для виникнення права на одноразову грошову допомогу у разі смерті особи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, є наявність причинного зв`язку між таким захворюванням та виконанням обов`язків військової служби, тоді як час, що минув після звільнення особи зі служби, сам по собі не виключав права на таку допомогу.
59. Разом із тим Законом № 2522-VIII нормативне регулювання було змінено: у підпунктах 1 та 2 пункту 2 статті 16 Закону № 2011-XII прямо передбачено можливість призначення одноразової грошової допомоги у разі смерті особи, звільненої з військової служби, за умови, що така смерть настала протягом одного року після звільнення та була наслідком відповідного поранення, контузії, каліцтва, захворювання або нещасного випадку, пов`язаних із виконанням обов`язків чи проходженням військової служби.
60. Таким чином, з 13 жовтня 2018 року законодавець прямо врегулював правові наслідки смерті особи, яка була звільнена з військової служби, встановивши для виникнення права на одноразову грошову допомогу не лише вимогу щодо причинного зв`язку смерті з виконанням обов`язків або проходженням військової служби, а й додаткову часову умову - настання смерті протягом одного року після звільнення з військової служби.
61. Передбачена пунктами 1 та 2 частини другої статті 16 Закону № 2011-XII вимога щодо настання смерті особи протягом одного року після її звільнення з військової служби є обов`язковою умовою виникнення права на одноразову грошову допомогу, а не підставою для відмови у виплаті вже набутого права. Тому для виникнення такого права недостатньо самого факту причинного зв`язку смерті з виконанням обов`язків або проходженням військової служби; необхідним є також дотримання встановленої законом часової умови. За її відсутності передбачений законом юридичний склад, з яким пов`язується виникнення права на відповідну виплату, є незавершеним, а саме право на одноразову грошову допомогу не виникає.
62. Відтак у межах цього спору значення має не лише встановлений причинний зв`язок захворювання ОСОБА_2 з виконанням ним обов`язків військової служби, на чому наголосив суд апеляційної інстанції, а й з`ясування того, чи виконано передбачену чинною на дату його смерті редакцією статті 16 Закону № 2011-XII умову щодо строку настання смерті після звільнення з військової служби.
63. Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_2 було звільнено з військової служби у 1994 році, а ІНФОРМАЦІЯ_1 він помер.
64. Водночас відповідно до висновку 12 Регіональної військово-лікарської комісії від 27 липня 2020 року № 307 захворювання ОСОБА_2 , яке призвело до його смерті, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. 
65. Отже, у цій справі підтверджено одну з передбачених статтею 16 Закону № 2011-XII умов для призначення одноразової грошової допомоги - наявність причинного зв`язку між захворюванням, яке призвело до смерті ОСОБА_2 , та виконанням ним обов`язків військової служби.
66. Разом з тим, смерть ОСОБА_2 настала більш ніж через двадцять шість років після його звільнення з військової служби, тобто поза межами однорічного строку, прямо передбаченого підпунктами 1 та 2 пункту 2 статті 16 Закону № 2011-XII у редакції, чинній на дату його смерті.
67. За таких обставин висновок суду апеляційної інстанції про те, що встановлення причинного зв`язку захворювання з виконанням обов`язків військової служби є достатньою підставою для виникнення права на одноразову грошову допомогу незалежно від часу, що минув після звільнення особи з військової служби, є помилковим, оскільки після 13 жовтня 2018 року законодавець пов`язав виникнення такого права для осіб, звільнених з військової служби, з одночасною наявністю двох умов: відповідного причинного зв`язку та настання смерті протягом одного року після звільнення з військової служби.
68. Натомість суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин положення статті 16 Закону № 2011-XII у редакції, чинній на дату смерті ОСОБА_2 , та обґрунтовано виходив із того, що недотримання передбаченої цією нормою однорічної умови після звільнення з військової служби виключає виникнення права на відповідну одноразову грошову допомогу.
69. Щодо доводів Міністерства оборони України про те, що положення Закону № 2011-XII та Порядку № 975 не поширюються на спірні правовідносини у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 після припинення існування СРСР проходив військову службу та був звільнений зі збройних сил рф, колегія суддів зазначає таке.
70. У постанові від 30 березня 2023 року у справі № 1340/4978/18 Верховний Суд розглядав питання щодо права громадянина України, який проходив військову службу у військових формуваннях колишнього СРСР, а згодом був звільнений з військової служби у збройних силах рф, на соціальні гарантії, передбачені Законом № 2011-XII. Верховний Суд, врахувавши положення Угоди між державами-учасницями Співдружності Незалежних Держав про соціальні і правові гарантії військовослужбовців, осіб, звільнених з військової служби, та членів їхніх сімей від 14 лютого 1992 року, Протоколу до неї та сформовану раніше судову практику, дійшов висновку, що сам по собі факт звільнення особи з військової служби у збройних силах рф не виключає можливості реалізації нею соціальних гарантій, передбачених Законом № 2011-XII, якщо така особа є громадянином України та інші передбачені законом умови для одержання відповідної виплати виконані.
Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 27 січня 2022 року у справі № 332/752/17 (2-а/332/40/17).
71. У цій справі судами встановлено, що ОСОБА_2 був громадянином України, а захворювання, яке в подальшому призвело до його смерті, пов`язане з виконанням ним обов`язків військової служби під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, тобто під час проходження служби у військових формуваннях колишнього СРСР.
72. За таких обставин доводи скаржника про неможливість застосування до спірних правовідносин Закону № 2011-XII виключно з огляду на те, що ОСОБА_2 був звільнений з військової служби у збройних силах рф, не можуть бути визнані обґрунтованими.
73. Водночас наведене не впливає на висновок Суду щодо результату вирішення спору, оскільки право позивачки на одноразову грошову допомогу не виникло з іншої самостійної підстави - смерть ОСОБА_2 настала після спливу передбаченого статтею 16 Закону № 2011-XII однорічного строку після звільнення з військової служби.
74. Щодо доводів касаційної скарги про протиправність висновків військово-лікарської комісії, якими встановлено причинний зв`язок захворювання ОСОБА_2 з виконанням ним обов`язків військової служби, колегія суддів зазначає, що предметом судового контролю у цій справі є рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, а не законність відповідних постанов військово-лікарських комісій.
75. Судами попередніх інстанцій не встановлено, а відповідачем не надано жодних відомостей про скасування або визнання протиправними у встановленому законом порядку висновків ВЛК, на підставі яких установлено причинний зв`язок захворювання ОСОБА_2 з виконанням ним обов`язків військової служби. Отже, у межах цієї справи відсутні підстави для переоцінки встановленого ВЛК причинного зв`язку захворювання ОСОБА_2 з виконанням ним обов`язків військової служби.
76. Щодо доводів касаційної скарги про пропуск позивачкою строку звернення до адміністративного суду колегія суддів зазначає таке.
77. Відповідно до частини другої статті 122 КАС України для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
78. З доводів касаційної скарги вбачається, що скаржник пов`язує початок перебігу шестимісячного строку звернення до суду з датою прийняття Комісією Міністерства оборони України рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги - 04 листопада 2021 року - та вважає, що звернення позивачки до суду 30 травня 2022 року відбулося після спливу цього строку.
79. Водночас, як установлено судами попередніх інстанцій, про результати розгляду заяви позивачку було повідомлено листом ІНФОРМАЦІЯ_2 від 06 грудня 2021 року № 9/1/8649, яким їй доведено зміст рішення Комісії Міністерства оборони України, оформленого протоколом від 04 листопада 2021 року № 167.
80. Суд зазначає, що саме по собі прийняття суб`єктом владних повноважень рішення не свідчить про те, що особа цього ж дня дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.
81. Судами попередніх інстанцій не встановлено, а скаржником не надано доказів того, що до 06 грудня 2021 року позивачка була повідомлена про прийняте Міністерством оборони України рішення або в інший спосіб дізналася про відмову у призначенні їй одноразової грошової допомоги. 
82. За таких обставин відсутні підстави для висновку, що перебіг шестимісячного строку звернення до адміністративного суду розпочався раніше 06 грудня 2021 року. 
83. Оскільки позов у цій справі подано 30 травня 2022 року, тобто в межах шестимісячного строку, обчисленого щонайменше з дати листа ІНФОРМАЦІЯ_2 від 06 грудня 2021 року № 9/1/8649, яким позивачку було повідомлено про прийняте відповідачем рішення, підстав вважати, що нею пропущено строк, установлений частиною другою статті 122 КАС України, немає.
84. Посилання скаржника на постанови Верховного Суду від 25 лютого 2021 року у справі № 240/5092/20 та від 17 вересня 2020 року у справі № 640/12324/19 не спростовують цього висновку, оскільки наведені у цих рішеннях правові позиції стосуються правових наслідків пропуску встановленого законом строку та критеріїв поважності причин його пропуску, тоді як у цій справі підстав для висновку про пропуск позивачкою шестимісячного строку звернення до суду не встановлено.
85. Отже, доводи касаційної скарги в цій частині є необґрунтованими.
86. Щодо доводів касаційної скарги про необхідність застосування частини восьмої статті 16-3 Закону № 2011-XII та недопустимість отримання одноразової грошової допомоги одночасно з компенсаційними виплатами, передбаченими Законом № 796-XII, колегія суддів вказує, що висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 27 березня 2018 року у справі № 760/8809/17, на який посилається відповідач, відповідно до якого отримання особою компенсації за Законом № 796-XII виключає можливість одержання одноразової грошової допомоги за Законом № 2011-XII, був сформований до ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 17 липня 2018 року № 6-р/2018, яким визнано неконституційною, зокрема, статтю 60 Закону № 796-XII у редакції Закону № 76-VIII.
87. У постанові від 01 вересня 2022 року у справі № 480/762/19 Верховний Суд, оцінюючи застосовність правового висновку, викладеного у справі № 760/8809/17, зазначив, що після Рішення Конституційного Суду України № 6-р/2018 нормативне регулювання відповідних правовідносин змінилося, та дійшов висновку, що отримання особою одноразової компенсації відповідно до Закону № 796-XII не позбавляє її права на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом № 2011-XII. 
88. Крім того, у цій справі судами попередніх інстанцій не встановлено факту отримання ОСОБА_2 одноразової грошової допомоги або компенсаційної виплати за Законом № 796-XII. Посилання Міністерства оборони України на те, що така виплата могла бути здійснена через акціонерне товариство «Страхова компанія «Оранта», ґрунтується на припущенні та саме по собі не підтверджує факту її отримання.
89. За таких обставин посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі № 760/8809/17 не може бути підставою для висновку про відсутність у позивачки права на одноразову грошову допомогу.
90. Згідно з імперативними вимогами статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги; на підставі встановлених фактичних обставин справи лише перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального та дотримання норм процесуального права.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
91. Відповідно до статті 352 КАС України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
92. Ураховуючи викладене, Суд доходить висновку, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми матеріального права та помилково скасував рішення суду першої інстанції, який дійшов правильного висновку про відсутність у позивачки права на одноразову грошову допомогу з огляду на недотримання передбаченої статтею 16 Закону № 2011-XII умови щодо настання смерті протягом одного року після звільнення з військової служби.
93. Отже, постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2026 року підлягає скасуванню, а рішення Луганського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2025 року - залишенню в силі.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 352, 355, 356, 359 КАС України, Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити частково.
Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2026 року скасувати.
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2025 року залишити в силі.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач Я.О. Берназюк

Судді В.М. Бевзенко

В.М. Шарапа