Справа № 216/5167/26
провадження 2-о/216/140/26

РІШЕННЯ
іменем України

07 липня 2026 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Кузнецова Р.О.,
за участі:
секретаря судового засідання Шакули Є.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань №4 приміщення суду в м. Кривому Розі Дніпропетровської області в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , із залученням заінтересованої особи - Центрально-Міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління міністерства юстиції України про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, – 
встановив:

Заявник ОСОБА_1 звернулась до Центрально-Міського районного суду Кривого Рогу Дніпропетровської області з заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України. 
Вимоги заяви обґрунтовані тими обставинами, що заявниця ОСОБА_1 є рідною дочкою померлого ОСОБА_2 . ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у Запорізькій області, м. Бердянськ на тимчасово окупованій території. Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до ст. 17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Встановлення факту смерті їй необхідно для реалізації свого права на спадкування. 
Заявник у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд за її відсутності, заяву підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.
Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, від начальника Центрально-Міського районного у місті Кривому Розі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Н.С.Зирянової до суду надійшов лист з проханням проводити розгляд справи без представника відділу, інші клопотання та заперечення відсутні. 
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження – це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Судом встановлено, що заявник по справі, ОСОБА_3 , народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження, Україна, Запорізька область, Куйбишевський район, село Новоукраїнка, актовий запис про народження № 06, батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , копія свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 .
Батьки заявника – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який народився с. Новоукраїнка Куйбишевського району Запорізької області, громадянин України, національність - українець та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце народження смт. Куйбишеве, Куйбишевський район Запорізької області, громадянка України, національність – українка, перебувають в шлюбі, який було зареєстровано 01 листопада 1997 року Куйбишевським райвідділом реєстрації АГС Запорізької області, актовий запис про шлюб № 71, після укладання шлюбу, мати заявника змінила дошлюбне прізвище « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_7 », копія свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_2 долучається до заяви. 
15 березня 2023 року було укладено шлюб між ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрований Слов`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис про шлюб № 127, після укладання шлюбу, заявник змінила дошлюбне прізвище « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_10 », копія свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_3 . 
Заявник є громадянином України, що підтверджується паспортом – документ № НОМЕР_4 , орган, що видав № 2301, дата видачі 24 березня 2023 року, копія паспорту долучається до заяви.
Відповідно до довідки про внесення відомостей до Єдиного Державного демографічного реєстру №1346019-2023, вказані обставини щодо місця народження, місця проживання зазначені у довідці. 
Рішенням Ірпінського міського суду Київської області по справі № 367\7930\24 від 04 серпня 2025 року шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 розірваний, після розірвання шлюбу заявник не змінювала прізвище, рішення суду набуло законної сили, не оскаржено та долучено до заяви. 
24 лютого 2022 року внаслідок загарбницьких та незаконних дій російської федерації, яка розпочала повномасштабне вторгнення до України, село Новоукраїнка, Пологівського району Запорізької області опинилось від окупацією російських окупантів. 
Заявник виїхала з окупованої території до міста Києва,фактично проживає у АДРЕСА_1 , довідка переселенця № 3009-5003770786 долучається до заяви. Батьки заявника лишилися на окупованій території. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько заявника - громадянин України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце народження – Запорізька область, Куйбишевський район, село Новоукраїнка, помер на тимчасово окупованій території, а саме – Запорізька область, м. Бердянськ
ІНФОРМАЦІЯ_1 батько заявника помер та похований на рідній землі, яка перебуває під окупацією, окупаційними органами реєстрації актів цивільного стану, було видано свідоцтво про смерть.
Факт смерті підтверджується батька заявника свідоцтвом про смерть, від 17 червня 2026 року, серія НОМЕР_5 , згідно до якого вказано, що, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце смерті – Російська федерація, Запорізька область, місто Бердянськ, про що, 16 вересня 2023 року складено запис про смерть № 170269900000800219004, місце державної реєстрації 99000008, територіальний відділ ЗАГС Куйбишевського району Управління ЗАГС Запорізької області, місце видачі свідоцтва – НОМЕР_6 , територіальній відділ ЗАГС Куйбишевського району Управління ЗАГС Запорізької області. Факт смерті батька також підтверджується копією медичного свідоцтва про смерть серія НОМЕР_7 , виданого 11 червня 2026 року. 
Відповідно до Наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22.12.2022 №309 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2022р. за №1668/39004) «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією» м. Бердянськ, Запорізька область віднесено до тимчасово окупованих російською федерацією території України з 24.02.2022 року.
Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану в Україні неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання.
Відповідно до п.2 ч.4 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті.
У відповідності до частин 3, 4 ст. 49 ЦК України, державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.
Пунктом 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18 жовтня 2000 року передбачено, що підставою для проведення державної реєстрації смерті є лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о).
Як зазначено у листі Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 22 квітня 2021 року № 987/0/208-21, письмова відмова органів реєстрації актів цивільного стану у здійсненні відмови реєстрації фактів смерті та народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, при розгляді судом справ про встановлення таких фактів, не вимагається.
За приписами статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.
Статтею 317 ЦПК України передбачено особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України.
Частиною першою статті 17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.
Оцінюючи довідку про причину смерті, видане органом, який діє поза межами Конституції та законодавства України та не визнаються на території України, суд виходить з того, що смерть фізичної особи громадянина України на окупованій території є юридичним фактом, що має наслідком виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав такої фізичної особи громадянина України.
Положеннями ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Питання ж про окуповані території у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані як «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».
Так, у практиці Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) розвинений принцип узгодженості спірного питання, зокрема, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до вказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, у тому числі й цим. Вирішити інакше, означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за змістом цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. TheRepublicofMoldovaandRussia, 23.02.2016, §142).
Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, у контексті оцінки медичних документів про смерть фізичної особи громадянина України, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, у сукупності з іншими доказами, як встановлення можливих фактів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території, зразків, визначених законодавством України, можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації низки прав людини (громадянина України).
Враховуючи, що «лікарське свідоцтво про смерть» серії 23 №200864428 від 11 червня 2026 року видане на тимчасово окупованій території, де органи державної влади України не здійснюють свої повноваження, відповідно до ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є недійсними і не створюють правових наслідків, а встановлення факту смерті потрібне заявниці для отримання свідоцтва про смерть ОСОБА_2 суд вважає за необхідне задовольнити заяву та встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянство Україна, уродженця с. Новоукраїнка Куйбишевський район Запорізької області Україна, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на тимчасово окупованій території України – Запорізька область, м. Бердянськ, Україна.
Керуючись ст.ст. 293-294, 315-319, 352, 354-355 ЦПК України, суд, – 

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 , із залученням заінтересованої особи - Центрально-Міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління міністерства юстиції України про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України – задовольнити.
Встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянство Україна, уродженця с. Новоукраїнка Куйбишевський район Запорізької області Україна, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на тимчасово окупованій території України - Запорізька область, м. Бердянськ.
Відповідно до ч. 4 ст. 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні в 30-денний строк з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подачі апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подачі апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Оскарження рішення не зупиняє його виконання.
Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
- заявник: ОСОБА_1 , РНКОПП: НОМЕР_8 , АДРЕСА_1 ;
- заінтересована особа: Центрально-Міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Дніпровського міжрегіонального управління міністерства юстиції України про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, ЄДРПОУ: 33355984, м. Кривий Ріг, вул. Свято-Миколаївська, 45. 
Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Суддя         Р.О.КУЗНЕЦОВ