ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
просп. Науки, 5, м. Харків, 61612, телефон/факс (057)702 10 79, inbox@lg.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2026 року м.Харків Справа № 913/90/26
Провадження №7/913/90/26

Господарський суд Луганської області у складі судді Тацій О. В., розглянувши матеріали справи за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк», м. Київ,
до відповідача-1 – Товариства з обмеженою відповідальністю «Восток Інвест Групп», м. Луганськ
відповідача-2 –  ОСОБА_1 , м. Луганськ
про стягнення 1 156 282,19 грн

Секретар судового засідання – Шапошникова О. М.
У засіданні брали участь:
від позивача: Невечеров Д. В., представник на підставі витягу з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань; 
від відповідача-1: представник не прибув;
від відповідача-2: представник не прибув,

В С Т А Н О В И В:

Суть спору: 17.06.2026 Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі – ПАТ АБ «Укргазбанк», позивач) звернулося до Господарського суду Луганської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Восток Інвест Групп» (далі – ТОВ «Восток Інвест Групп», відповідач-1) та ОСОБА_1 (відповідач-2), в якій просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № МС-032 від 19.06.2008 у розмірі 1 156 282,19 грн, з яких:
– 614 989,39 грн – прострочена заборгованість по кредиту;
– 541 292,80 грн – прострочена заборгованість по процентах. 
Крім того, позивач просить суд визнати поважними причини пропуску строку позовної давності щодо звернення з позовною вимогою про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 та поновити зазначений строк.
Позовні вимоги обґрунтовано невиконанням відповідачами договірних зобов`язань.
Позивач просить стягнути заборгованість солідарно і з відповідача-2, оскільки в забезпечення зобов`язань за кредитним договором № МС-032 від 19.06.2008, було укладено також договір поруки № МС-032/П від 19.06.2008 з фізичною особою – ОСОБА_1 .
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.06.2026 справу № 913/90/26 передано на розгляд судді Тацій О. В.
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 19.06.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в справі. Справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання призначено на 16 липня 2026 року об 11 год 00 хв.
У судове засідання 16.07.2026 прибув повноважний представник позивача, заявив усне клопотання про продовження строку підготовчого провадження.
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 16.07.2026 продовжено строк підготовчого провадження на 30 (тридцять) днів, починаючи з 19.08.2026 по 17.09.2026 (включно). Підготовче судове засідання відкладено на 13.08.2026 об 11 год 00 хв.
10.08.2026 від представника позивача – Невечерова Д. В. через підсистему «Електронний суд» надійшла заява № 117/23274/2026 від 07.08.2026 про долучення до матеріалів справи доказів направлення копії позовної заяви з додатками на відому фактичну адресу відповідача-2.
Суд розглянув вказану заяву, задовольнив та долучив докази направлення до матеріалів справи.
У судове засідання 13.08.2026 прибув повноважний представник позивача. У судовому засіданні представник позивача надав для огляду суду оригінали доказів направлення копії позовної заяви з додатками відповідачу-2 та копію заочного рішення в справі № 2-53/12 від 04.12.2013.
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 13.08.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 03.09.2026 об 11 год 00 хв.
03.09.2026 від представника позивача – Невечерова Д. В. надійшла заява без номеру від 03.09.2026 про долучення до матеріалів справи належним чином завіреної копії заочного рішення в справі № 2-53/12 від 04.12.2013.
Суд розглянув вказану заяву, задовольнив та долучив до матеріалів справи.
У судове засідання 03.09.2026 прибув повноважний представник позивача.
У судовому засіданні 03.09.2026 оголошено скорочене (вступна та резолютивна частини) судове рішення.

Судом встановлено, що відповідно до інформації з витягу Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, юридичною адресою відповідача-1 – Товариства з обмеженою відповідальністю «Восток Інвест Групп» є: 91002, Луганська обл., м. Луганськ, вул. Цупова, буд. 14Б (відповідь на запит суду № 2901048 від 18.06.2026). 
Згідно витягу з Єдиного державного демографічного реєстру, відповідач-2 – ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (відповідь на запит суду № 2901109 від 18.06.2026).
28.02.2025 Міністерством розвитку громад та територій України був прийнятий наказ № 376, яким затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією. У вказаному переліку місто Луганськ визначено тимчасово окупованою Російською Федерацією територією України з 07.04.2014.
За інформацією Акціонерного товариства «Укрпошта», розміщеною на офіційному вебсайті (https://offices.ukrposhta.ua), поштові відділення у зазначеному населеному пункті тимчасово не функціонують, а тому пересилання поштової кореспонденції до міста Луганськ Луганської області наразі є неможливим.
Згідно абз. 1 ч. 6 ст. 6 ГПК України адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.
На підставі викладеного, відповідач-1 зобов`язаний мати «Електронний кабінет» в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або в підсистемі «Електронний суд».
Відповідач-1 зареєстрованого «Електронного кабінету» ЄСІТС не має (відповідь на запит суду № 36629793 від 18.06.2026).
Судом також встановлено, що відповідач-2 – ОСОБА_1 також не має зареєстрованого Електронного кабінету в підсистемі Електронний суд ЄСІТС (відповідь на запит суду № 36629818 від 18.06.2026).
Відповідно до інформації про внутрішньо переміщену особу з Єдиної системи соціальної сфери фактична адреса проживання відповідача-2 – ОСОБА_1 є: АДРЕСА_2 (відповідь на запит суду № 2906543 від 19.06.2026).
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 12^1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться на тимчасово окупованій території, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають електронного кабінету, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання.
З метою дотримання процесуальних прав відповідачів, через неможливість відправлення вихідної кореспонденції засобами поштового зв`язку відповідачу-1, були здійснені спроби повідомити відповідача-1 про розгляд справи в суді телефонограмою. Усі процесуальні документи в справі суд надсилав відповідачу-2 на відому фактичну адресу проживання, крім того були здійснені спроби повідомити відповідача-2 про розгляд справи в суді телефонограмою. Інформація по справі також була розміщена відповідно до ч. 2 ст. 12^1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на офіційному вебсайті судової влади України за посиланням: https://court.gov.ua/unknown.
Враховуючи вищевикладене, судом вчинені всі можливі заходи для належного повідомлення відповідачів про розгляд справи та забезпечення їх процесуальних прав.
Відповідачі правом, передбаченим ст. 165 ГПК України щодо оформлення відзиву на позовну заяву і документів, що підтверджують заперечення проти позову, не скористались, відзиви до матеріалів справи не надали, проти позову не заперечили.
Судом враховується, що згідно із положеннями ст. 42 ГПК України, подання відзиву, заяв, клопотань та письмових пояснень є правом відповідача, а не обов`язком.
Відповідно до ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. 9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

19.06.2008 між Відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», (далі – банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Восток Інвест Групп» (далі – позичальник, відповідач-1) укладений кредитний договір №МС-032 (далі – кредитний договір), відповідно до умов якого банк відкриває позичальнику відновлювальну відкличну кредитну лінію з загальним лімітом 615 000,00 грн. Відновлювальна відклична кредитна лінія – кредитна лінія, за якою кредитні кошти надаються в розмірах, які не перевищують заздалегідь обумовленого ліміту (максимальна заборгованість за кредитною лінією), якщо при видачі кожного траншу в межах ліміту кредитної лінії відсутні такі умови, як неплатоспроможність позичальника та/або відсутність вільних кредитних ресурсів у банку, та в межах якого він може без обмежень отримувати та погашати кредитні кошти протягом всього строку дії кредитного договору (п.1.1 кредитного договору).
Цільове призначення (мета) кредиту: на поповнення обігових коштів (п. 1.2. кредитного договору).
Згідно з п.п. 1.3.1., 1.3.2. кредитного договору кредитна лінія відкривається з 19 червня 2008 року строком на 60 місяців. Позичальник у будь якому випадку зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни, не пізніше 18 червня 2013 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін до цього договору або до вказаного терміну (достроково) відповідно до умов розділу IV цього договору.
У п. 1.4. кредитного договору сторони погодили плату за кредит (під терміном «плата за кредит» у даному договорі розуміються як проценти, так і комісії).
За використання кредитних коштів у межах встановленого терміну кредитування процентна ставка встановлюється в розмірі 21 % річних (п. 1.4.1. кредитного договору). При цьому, за користування кредитними коштами понад термін, визначений в п. 1.3 цього договору, процентна ставка встановлюється в розмірі 22 % річних (п. 1.4.2. кредитного договору).
Згідно з п. 1.4.3. кредитного договору нарахування процентів по договору здійснюється за фактичне число календарних днів користування кредитом, виходячи з фактичної кількості календарних днів у році. При цьому, проценти за користування кредитом нараховуються на залишок заборгованості за кредитом, починаючи з дня надання кредиту (часткового надання кредиту), до дня повного погашення заборгованості за кредитом. При розрахунку процентів за користування кредитом враховується перший та не враховується останній день користування кредитом.
Строк сплати процентів – один раз на місяць, не пізніше 5 числа місяця, наступного за місяцем користування кредитом, а також в день закінчення строку, на який надано кредит, у відповідності з п. 1.3. цього договору, в день дострокового погашення заборгованості по кредиту, або в день дострокового розірвання договору (п. 1.4.4. кредитного договору).
Пунктом 1.7. кредитного договору встановлено, що надання банком кредитних коштів здійснюється за умови отримання банком у термін, не менше як за один банківський день до дати видачі коштів у межах ліміту кредитної лінії попередньої письмової заяви позичальника та підтвердження банком намірів про видачу кредитних коштів в рахунок кредитної лінії згідно зазначеної заяви позичальника та при відсутності умов, передбачених п. 6.2. дійсного договору.
Відповідно до п 2.1. кредитного договору кредитні кошти, надані на умовах цього договору банком забезпечуються порукою директора ОСОБА_1 . Договір поруки № МС-032/П від 19.06.2008 є невід`ємною частиною цього договору.
Згідно з п.п. 3.3.1., 3.3.2. кредитного договору позичальник зобов`язується використовувати кредит на зазначені в цьому договорі цілі і забезпечити повернення отриманого кредиту і сплату нарахованих процентів та комісій у порядку та терміни, встановлені цим договором; сплачувати плату за кредит та інші платежі на рахунки, вказані в першому розділі цього договору; у разі виникнення простроченої заборгованості за кредитом, сплачувати проценти за користування простроченим кредитом, виходячи з процентної ставки, встановленої п. 1.4.2. цього договору, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості.
У п. 5.10 кредитного договору сторони погодили, що строк позовної давності (крім вимог про стягнення неустойки) за цим договором становить три роки у відповідності до чинного законодавства України. 
Відповідно до п. 6.9 кредитного договору строк дії договору з моменту набрання ним юридичної сили по 18 червня 2014 року. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання тих зобов`язань, що лишились не виконаними з будь-яких причин. Припинення (закінчення) строку дії договору не тягне за собою припинення зобов`язань, що випливають з цього договору, також у випадку, якщо такі зобов`язання виникли після припинення (закінчення) строку дії договору на підставі зобов`язань, що лишились не виконаними на момент закінчення строку дії договору.
Договір підписано уповноваженими представниками сторін без зауважень, підписи яких скріплено відбитками печаток.

З метою забезпечення належного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, між Відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк», Товариством з обмеженою відповідальністю «Восток Інвест Групп» та ОСОБА_1 (далі – поручитель, відповідач-2) укладено договір поруки № МС-032/П від 19.06.2008 (далі – договір поруки).
Відповідно до п. 1.1. договору поруки поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору № МС-032 від 19.06.2008, укладеному кредитором з позичальником, згідно з яким позичальнику надається кредит у вигляді відновлювальної відкличної кредитної лінії з лімітом 615 000,00 гривень на строк з 19 червня 2008 року по 18 червня 2013 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 21% річних з врахуванням змін та доповнень, якщо такі будуть прийняті сторонами кредитного договору.
Згідно з п. 1.2. договору поруки поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за виконання зобов`язань по кредитному договору.
Поручитель відповідає за повернення заборгованості за кредитним договором в тому ж об`ємі, що і позичальник – за сплату кредиту, процентів за користування кредитом, неустойки (штрафи, пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язань – в повному об`ємі (п. 1.3. договору поруки).
У п. 2.1. договору поруки сторони погодили, що у випадку невиконання позичальником зобов`язань по кредитному договору кредитор звертається з письмовою вимогою про виконання зобов`язань по кредитному договору до позичальника та/або поручителя. У разі одержання вимоги кредитора поручитель зобов`язаний повідомити про це позичальника, а в разі пред`явлення до нього позову – подати клопотання про залучення позичальника до участі у справі.
Згідно з п. 2.2. договору поруки поручитель зобов`язаний не пізніше 2-х днів з дати письмової вимоги перерахувати суму заборгованості позичальника за кредитним договором на рахунки, на яких враховується заборгованість позичальника в Луганській філії ВАТ АБ «Укргазбанк», МФО 304621. Номери рахунків зазначаються в письмовій вимозі кредитора.
Відповідно до п. 2.7. договору поруки позичальник та поручитель зобов`язуються не пізніше наступного робочого дня за днем отримання поручителем повідомлення кредитора, визначеного п. 2.6. цього договору про внесення змін до кредитного договору, надати кредитору письмову згоду на внесення відповідних змін до п. 1.1. цього договору.
Згідно з п. 5.1. договору поруки дійсний договір набуває юридичної сили з моменту підписання сторонами і діє до припинення забезпеченого ним зобов`язання позичальника за кредитним договором.
Дійсний договір є невід`ємною частиною кредитного договору, складений у трьох примірниках, що мають однакову юридичну силу, - для поручителя, кредитора і позичальника (п. 7.1. договору поруки).
Зміни і доповнення до дійсного договору приймаються за згодою сторін і укладаються в простій письмовій формі (п. 7.2. договору поруки).
Договір поруки підписаний уповноваженими представниками банку та позичальника, підписи яких скріплені відбитками печаток юридичних осіб, та поручителем.

13.01.2009 між банком та позичальником було підписано договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору № МС-032 від 19.06.2008, яким з 13.01.2009 сторони вирішили викласти, зокрема, п.1.4.1., п. 1.4.2 кредитного договору № МС-032 від 19.06.2008 в наступній редакції:
«п. 1.4.1. За використання кредитних коштів у межах встановленого терміну кредитування процентна ставка встановлюється в розмірі 25 % річних. 
п. 1.4.2. При цьому, за користування кредитними коштами понад термін, визначений в п. 1.3 цього договору, процентна ставка встановлюється в розмірі 30 % річних». 
Договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору підписано уповноваженими представниками сторін без зауважень, підписи яких скріплено відбитками печаток.

13.01.2009 між банком, позичальником та поручителем було підписано договір про внесення змін та доповнень до договору поруки № МС-032/П від 19.06.2008, яким з 13.01.2009 сторони вирішили викласти п. 1.1. договору поруки № МС-032/П від 19.06.2008 в наступній редакції:
«п. 1.1 Поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору № МС-032 від 19.06.2008, укладеному кредитором з позичальником, згідно з яким позичальнику надається кредит у вигляді відновлювальної відкличної кредитної лінії з лімітом 615 000,00 гривень на строк з 19 червня 2008 року по 18 червня 2013 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 25 % річних з врахуванням змін та доповнень, якщо такі будуть прийняті сторонами кредитного договору».
Договір про внесення змін та доповнень до договору поруки підписаний уповноваженими представниками банку та позичальника, підписи яких скріплені відбитками печаток юридичних осіб, та поручителем.
На виконання умов п. 1.1. кредитного договору позивачем було встановлено відповідачу-1 ліміт кредитної лінії згідно кредитного договору № МС-032 від 19.06.2008 у розмірі 615 000,00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками з особового рахунку відповідача-1.
Однак, позивач посилається на неналежне виконання відповідачами зобов`язань за кредитним договором № МС-032 від 19.06.2008 щодо повної та своєчасної сплати кредиту та процентів, що стало причиною виникнення спору та звернення з позовом до господарського суду.
Враховуючи невиконання відповідачем-1 своїх договірних зобов`язань за кредитним договором, а також з огляду на умови договору поруки, позивач заявляє вимогу і до відповідача-2, як поручителя, щодо солідарного погашення простроченої заборгованості за кредитним договором.
Таким чином, позивач звертається з даним позовом до суду та просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № МС-032 від 19.06.2008 у розмірі 1 156 282,19 грн, з яких:
– 614 989,39 грн – прострочена заборгованість по кредиту;
– 541 292,80 грн – прострочена заборгованість по процентах.

Враховуючи вищевикладене, повно, всебічно і об`єктивно дослідивши матеріали та обставини справи, оцінивши надані позивачем докази своїх вимог, їх належність, допустимість, достовірність кожного окремо і у сукупності без надання жодному доказу пріоритету або вищої сили, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю за таких підстав. 
Щодо вимоги позивача про визнання поважними причин спливу позовної давності та поновлення строку позовної давності на звернення до суду з вимогою про солідарне стягнення заборгованості з відповідача-2 суд зазначає таке.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно з ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
У даному спорі відповідачі не зверталися до суду з заявами про застосування позовної давності.
Разом з тим, за ст. 263 ЦК регулюється питання зупинення перебігу позовної давності.
Згідно п. 2 ч. 1, ч. 2-3 ст. 263 ЦК України перебіг позовної давності зупиняється у разі відстрочення виконання зобов`язання (мораторій) на підставах, встановлених законом.
У разі виникнення обставин, встановлених частиною першою цієї статті, перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування цих обставин. Від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.
Відповідно до абз. 5 ч. 3 ст. 19 ЗУ «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та абз. 5 ч. 3 ст. 41 Кодексу України з процедур банкрутства протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію.
Крім цього, за ч. 2-3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
З норм статей 263 та 264 ЦК України вбачається, що переривання перебігу позовної давності відрізняється від зупинення перебігу позовної давності тим, що після переривання перебіг позовної давності починається заново, а час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Натомість у випадку зупинення позовної давності від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг цього строку продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.
Зупинення перебігу позовної давності має тимчасовий характер, коли до її строку не зараховується час існування визначених законодавством обставин, за наявності яких цей строк не спливає. Натомість переривання позовної давності означає анулювання строку, який сплив до моменту вчинення боржником передбачених законодавством дій щодо визнання боргу або іншого обов`язку.
Відповідно до ч. 4-5 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
Велика Палата Верховного Суду зазначала, що позовна давність не є інститутом процесуального права та не може бути відновлена (поновлена) в разі її спливу, але за приписом частини п`ятої статті 267 ЦК України позивач має право отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності. При цьому саме на позивача покладений обов`язок доказування тієї обставини, що строк звернення до суду був пропущений ним з поважних причин. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29.06.2021 у справі 904/3405/19 (пункт 118), від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17 (пункти 61, 62), від 19.11.2019 у справі № 911/3680/17 (пункти 5.43, 5.44) та у справі № 911/3677/17 (пункти 6.43, 6.44).
При цьому, питання щодо поважності цих причин, тобто наявності обставин, які з об`єктивних, незалежних від позивача підстав унеможливлювали або істотно утруднювали своєчасне подання позову, вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням наявних фактичних даних про такі обставини (пункт 23.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 706/1272/14-ц (провадження № 14-456цс18)).
Тобто чинним законодавством не передбачено відновлення та поновлення строку позовної давності, а чітко передбачено, що позовна давність зупиняється, переривається або суд визнає поважними причини пропущення позовної давності.
Судом встановлено, що ухвалою Господарського суду Луганської області від 01.10.2012 судом порушено провадження в справі № 21б/5014/2469/2012 за заявою кредитора – Middletover Enterprises Limited, Nicosia, Cуprus, про банкрутство боржника – Товариства з обмеженою відповідальністю «Восток Інвест Групп» (ідентифікаційний код 31530668), а також введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 24.07.2013 у справі №21б/5014/2469/2012 встановлено, що від кредитора ПАТ АБ «Укргазбанк» надійшли пояснення від 05.06.2013 б/н щодо розгляду Кам`янобрідським районним судом м. Луганська позовних заяв про стягнення з боржника заборгованості, з повідомленням про те, що ним були подані позовні заяви про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Восток Інвест Групп» заборгованості, зокрема, за кредитним договором № МС-032 від 19.06.2008 року у розмірі 1026863,42 грн та звернення стягнення в рахунок заборгованості на предмет іпотеки - єдиний (цілісний) майновий комплекс - нежитлової будівлі, загальною площею 294,3 кв.м., що знаходиться за адресою: Луганська область, м. Луганськ, вулиця Лутугінська, 44. Дана справа № 2-53/12 знаходиться у провадженні судді Кам`янобрідського районного суду м. Луганська Котлярової І.Ю. 
За заявою кредитора, заборгованість боржника перед кредитором складається за договором №МС-032 від 19.06.2008: 1 498 983 грн 36 коп. заборгованості, в тому числі: 614 989 грн 39 коп. за тілом кредиту; 541 292 грн 80 коп. – основного боргу за відсотками по кредиту; 147 403 грн 51 коп. – пені (з 06.01.2009 по 06.12.2012); 127 917 грн 79 коп. – штрафу за не переведення безготівкових надходжень (з 23.07.2008 по 31.12.2012); 7 379 грн 87 коп. – штрафу з ненадання фінансової звітності (з І по ІІІ квартал 2012 року); 60 000 грн 00 коп. – штрафу за п. 3.3.4, п. 4.2 договору іпотеки (щодо страхування заставного майна).
Ухвалою Господарського суду Луганської області від 30.03.2026 у справі №21б/5014/2469/2012 закрито провадження в справі №21Б/5014/2469/2012 про банкрутство боржника – Товариства з обмеженою відповідальністю «Восток Інвест Групп», код ЄДРПОУ 31530668, вул. Цупова, буд.14-Б, м. Луганськ, та припинено дію мораторію на задоволення вимог кредиторів, введеного ухвалою суду Господарського суду Луганської області від 01.10.2012 у справі №21Б/5014/2469/2012.
Отже, враховуючи звернення позивача з вимогами до Товариства з обмеженою відповідальністю «Восток Інвест Групп», як боржника, в межах справи про банкрутство та введення мораторію ухвалою суду Господарського суду Луганської області від 01.10.2012 у справі №21б/5014/2469/2012, то відповідно позовна давність переривалася, а також її перебіг зупинявся протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів з моменту набрання ухвалою суду від 01.10.2012 у справі №21б/5014/2469/2012 законної сили та до 30.03.2026, дати винесення ухвали суду від 30.03.2026 у справі №21б/5014/2469/2012 і набрання нею законної сили, якою було припинено дію мораторію на задоволення вимог кредиторів, введеного ухвалою суду Господарського суду Луганської області від 01.10.2012 у справі №21Б/5014/2469/2012.
Разом з тим, слід звернути увагу на те, що протягом дію мораторію на задоволення вимог кредиторів щодо боржника Товариства з обмеженою відповідальністю «Восток Інвест Групп» в межах справи про банкрутство №21б/5014/2469/2012, існували об`єктивні перешкоди і для звернення з позовними вимогами про стягнення заборгованості з поручителя. Це зумовлено тим, що порука як вид забезпечення виконання зобов`язання має акцесорний характер, є похідною від основного зобов`язання та повністю залежить від нього. Відтак на період дії мораторію щодо основного зобов`язання фактично була відсутня можливість стягнення заборгованості як з основного боржника, так і за рахунок забезпечувального зобов`язання, зокрема поруки.
Зважаючи на поважність причин пропущення позивачем строку звернення до суду з позовними вимогами про солідарне стягнення заборгованості за кредитом, у тому числі з поручителя, суд зазначає таке.
За змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому, так і в позасудовому порядку.
Закон не наводить переліку причин, які можуть бути визнані поважними для захисту порушеного права, у випадку подання позову з пропуском позовної давності. Тому це питання віднесено до компетенції суду, який розглядає судову справу. При цьому поважними причинами при пропущенні позовної давності є такі обставини, які роблять своєчасне пред`явлення позову неможливим або утрудненим.
Очевидно, що перебування в провадженні суду справи про банкрутство та введення судом мораторію на задоволення вимог боржника, виключає можливість щодо стягнення з останнього заборгованості за зобов`язанням, в якому він є основним боржником, а також позбавляє можливості стягнення заборгованості з поручителя, який солідарно відповідає за основним зобов`язанням, якщо не існує жодних перешкод та обмежень для цього. 
Однак, щодо основного зобов`язання боржника в межах справи про банкрутство діяв мораторій, у зв`язку з чим були встановлені обмеження на стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника. За таких обставин були відсутні й правові підстави для стягнення цієї заборгованості з поручителя, оскільки його відповідальність є похідною від основного зобов`язання боржника. 
Ураховуючи викладене, а також факт порушення справи про банкрутство, в межах якої були заявлені вимоги до боржника про стягнення заборгованості за кредитним договором, дію мораторію, що унеможливлювала звернення з відповідними вимогами як до боржника (позичальника за кредитним договором), так і до поручителя, та, як наслідок, наявність у позивача обґрунтованих підстав вважати, що його права будуть захищені в межах зазначеної справи про банкрутство, а також звернення позивача до Господарського суду Луганської області з цим позовом невдовзі після закриття провадження в справі про банкрутство, суд дійшов висновку про поважність причин пропуску позивачем строку звернення до суду в межах установленої законом позовної давності щодо відповідача-2 як солідарного боржника.
У даному випадку дія мораторію об`єктивно унеможливлювала звернення позивача до суду в іншому провадженні з вимогами про стягнення заборгованості як із позичальника, так і з поручителя як солідарного боржника. Відтак позивач не може бути позбавлений права на судовий захист свого порушеного права лише з підстав існування обставин, що не залежали від його волі та об`єктивно перешкоджали своєчасному пред`явленню вимог про солідарне стягнення заборгованості з відповідачів, у тому числі з поручителя.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
На підставі ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 615 ЦК України у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється.
Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються загальними положеннями про кредитний договір.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено параграфом 2 «Кредит» і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Суд установив, що на виконання умов п. 1.1. кредитного договору позивачем було встановлено відповідачу-1 ліміт кредитної лінії згідно кредитного договору № МС-032 від 19.06.2008 у розмірі 615 000,00 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи банківськими виписками з особового рахунку відповідача-1.
З урахуванням вимог ст. 41 Закону України «Про Національний банк України», п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого Постановою правління Національного банку України від 04.07.2018 №75, виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Виходячи із зазначеного, виписки по рахунках є належними доказами підтвердження видачі кредиту та наявності заборгованості.
На підставі п. 1.3.2. кредитного договору позичальник у будь якому випадку зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни, не пізніше 18 червня 2013 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін до цього договору або до вказаного терміну (достроково) відповідно до умов розділу IV цього договору.
Як убачається з наданих до суду банківських виписок з особового рахунку відповідача за період з 23.04.2008 до 06.05.2026, відповідач-1 не виконав у повному обсязі зобов`язання з повернення суми кредиту.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1056^1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
У п. 1.4.1. кредитного договору та п. 1.1. договору поруки сторонами було встановлено процентну ставку в розмірі 21 % річних за використання кредитних коштів у межах встановленого терміну кредитування.
Проте, згідно договорів про внесення змін та доповнень до кредитного договору та договору поруки розмір зазначеної процентної ставки було змінено. Відтак, з 13.01.2009 за використання кредитних коштів у межах встановленого терміну кредитування процентна ставка була встановлена в розмірі 25 % річних.
Як убачається з наданих до суду банківських виписок з особового рахунку відповідача за період з 23.04.2008 до 06.05.2026, відповідач-1 також не виконав у повному обсязі зобов`язання з повернення процентів за використання кредитних коштів.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитом та за процентами за період нарахування з 19.06.2008 по 31.12.2012, судом встановлено, що він є арифметично правильним.
Разом з тим, суд враховує, що заочним рішенням від 04.12.2013 у справі № 2-53/12 позовні вимоги АБ Укргазбанк до Товариства з обмеженою відповідальністю «Восток Інвест Групп», ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково. Звернуто стягнення на предмет іпотеки нерухоме майно єдиний майновий комплекс нежитлові будівлі, загальною площею 294,3 квадратних метрів, що знадяться за адресою: м. Луганськ, вул. Лутугінська, 44, який належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Восток Інвест Групп» (код ЄДРПОУ 31530668) на підставі рішення Третейського суду при асоціації «Арбітраж» від 19.02.2008, у розмірі заборгованості за кредитним договором № МС-032 від 19.06.2008, в сумі 1 086 863,45 грн. В задоволенні позову в іншій частині відмовлено.
У вказаному рішенні зазначено: «Згідно Постанови пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року, роз`яснено, що суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення. Винятком є ситуація коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення статті 11 Закону України «Про іпотеку» (або статті 589 ЦК щодо заставодавця).
На підставі викладеного судом встановлено, що позичальник та іпотекодавець є однією тією же особою, а саме ТОВ «Восток Інвест Групп», таким чином з урахуванням вимог закону судом може бути звернено стягнення на предмет іпотеки у межах суми заборгованості, а саме 1086863 (один мільйон вісімдесят шість тисяч вісімсот шістдесят три) гривні 45 копійок. Якщо суми від реалізації майна не вистачить для погашення суми заборгованості, позивач не позбавлений права звернутися до суду з новим позовом про стягнення залишку цієї суми».
Представник позивача в судовому засіданні 03.09.2026 зазначив, що заочне рішення суду від 04.12.2013 у справі № 2-53/12 фактично не виконане, майно не реалізовано, оскільки перебуває на тимчасово окупованій території України, відповідач-2 – ОСОБА_1 у справі № 21б/5014/2469/2012 про банкрутство був керуючим санацією, в межах якої визнав усі грошові вимоги.
Суд зазначає, що звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов`язанням. Звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається в рахунок стягнення заборгованості за основним договором, а отже таке звернення стягнення не є додатковим стягненням, яке могло б розумітися як подвійне.
Зазначений правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року в справі № 361/7543/17.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно з ч. 1 ст. 73, ч.ч. 1, 3 ст. 74, ст. 76, ч. 1 ст. 77, ст.ст. 78, 79 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Отже, обов`язок із доказування необхідно розуміти як закріплену у процесуальному законодавстві міру належної поведінки особи, яка бере участь у судовому процесі, зі збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає у правовідносинах, у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, що мають значення для справи.
Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Матеріали справи не містять доказів повернення відповідачем-1 кредитних коштів та сплати нарахованих процентів у повному обсязі. Відповідач-1 позовні вимоги та встановлені судом обставини не спростував.
Отже, враховуючи встановлені обставини та наявні в матеріалах справи докази, позивач належним чином обґрунтував правомірність заявлених позовних вимог про стягнення з відповідача-1 простроченої заборгованості по кредиту у розмірі 614 989,39 грн та простроченої заборгованості по процентах у розмірі 541 292,80 грн.
На підставі викладеного, вказані вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Розглядаючи вимоги позивача, заявлені до відповідача-2 щодо солідарного стягнення заборгованості, суд враховує наступне. 
Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.
Порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання.
Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.
Згідно із ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.
У ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя. Якщо строк (термін) виконання основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня укладення договору поруки не пред`явить позову до поручителя.
Матеріалами справи підтверджено факт укладання між позивачем та відповідачем-2 договору поруки № МС-032/П від 19.06.2008 з метою забезпечення зобов`язань за кредитним договором № МС-032 від 19.06.2008.
Згідно з п. 1.2. договору поруки поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за виконання зобов`язань по кредитному договору.
Відповідно до п. 1.3. договору поруки поручитель відповідає за повернення заборгованості за кредитним договором в тому ж об`ємі, що і позичальник – за сплату кредиту, процентів за користування кредитом, неустойки (штрафи, пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язань – в повному об`ємі.
Матеріалами справи підтверджено факт невиконання відповідачем-1 умов кредитного договору з урахуванням договору про внесення змін та доповнень. У зв`язку з чим у відповідача-2 виник солідарний обов`язок сплатити загальну суму заборгованості за кредитним договором.
Матеріали справи також не містять доказів повернення відповідачем-2 кредитних коштів та сплати нарахованих процентів у повному обсязі. Відповідач-2 позовні вимоги та встановлені судом обставини не спростував.
Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, з відповідачів на користь позивача слід солідарно стягнути заборгованість за кредитним договором № МС-032 від 19.06.2008 у розмірі 1 156 282,19 грн.
Відповідно до ст. ст. 123, 129 ГПК України витрати позивача на судовий збір у сумі 13 875,38 грн покладаються на відповідачів у рівних частинах з кожного по 6 937,69 грн.
Керуючись ст. 13, 73, 74, 76-80, 86, 91, 123, 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд 

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Восток Інвест Групп» (91002, Луганська обл., м. Луганськ, вул. Цупова, буд. 14Б, ідентифікаційний код 31530668) та  ОСОБА_1  (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» (03087, м. Київ, вул. Єреванська, буд. 1, ідентифікаційний код 23697280) заборгованість за кредитним договором № МС-032 від 19.06.2008 у розмірі 1 156 282,19 грн, з яких: 614 989,39 грн – прострочена заборгованість по кредиту; 541 292,80 грн – прострочена заборгованість по процентах, видати позивачу накази після набрання рішенням законної сили.
3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Восток Інвест Групп» (91002, Луганська обл., м. Луганськ, вул. Цупова, буд. 14Б, ідентифікаційний код 31530668) на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» (03087, м. Київ, вул. Єреванська, буд. 1, ідентифікаційний код 23697280) витрати зі сплати судового збору в сумі 6 937,69 грн, видати позивачу наказ після набрання рішенням законної сили.
4. Стягнути з  ОСОБА_1  (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» (03087, м. Київ, вул. Єреванська, буд. 1, ідентифікаційний код 23697280) витрати зі сплати судового збору в сумі 6 937,69 грн, видати позивачу наказ після набрання рішенням законної сили.
5. Повідомлення про прийняте судове рішення здійснити через оголошення, яке буде оприлюднено на офіційному вебпорталі судової влади України (https://court.gov.ua/unknown).
6. Учасники справи:
Позивач: Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (03087, м. Київ, вул. Єреванська, буд. 1, ідентифікаційний код 23697280).
Відповідач-1: Товариство з обмеженою відповідальністю «Восток Інвест Групп» (91002, Луганська обл., м. Луганськ, вул. Цупова, буд. 14Б, ідентифікаційний код 31530668).
Відповідач-2: ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , фактична адреса проживання як внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Відповідно до ст. 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено до Східного апеляційного господарського суду у строк, встановлений ст. 256 ГПК України, та в порядку, передбаченому ст. 257 ГПК України.

Повний текст рішення складено та підписано – 09.09.2026.

Суддя   Олена ТАЦІЙ