Справа № 681/645/26
Провадження 2/681/793/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2026 року           м. Полонне  
Полонський районний суд Хмельницької області в складі головуючого судді Іллюка С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полонне за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
У травні 2026 року позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс»(далі - ТОВ «Діджи Фінанс») звернувся з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором про надання фінансового кредиту №24079-02/2024 від 14.02.2024 (далі - Договір). 
В обґрунтування вимог зазначав, що 14.02.2024 товариство з обмеженою відповідальністю « Аванс кредит» (далі - ТОВ «Аванс кредит») та відповідач уклали Договір у формі електронного документа з використанням електронного підпису. 
Позивач виконав умови Договору, зокрема, передав відповідачу грошові кошти у сумі 15000,00 грн шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача № НОМЕР_1 . 
Надалі право вимоги за Договором на підставі договору факторингу № 14082024 від 14.08.2024 набуло ТОВ «Діджи Фінанс». 
Внаслідок невиконання вимог Договору, утворилась заборгованість, а саме за тілом кредиту у сумі 15000,00 грн та за відсотками у сумі 45000,00 грн, а всього на загальну суму 60000,00 грн. 
Оскільки відповідач у добровільному порядку не виконав своїх зобов`язань, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.
Відповідачу копія ухвали про відкриття провадження, пам`ятка про права та обов`язки надсилалась судом 15.05.2026 за його зареєстрованим місцем проживання, що відповідає місцю проживання, вказаним в позовній заяві та витязі з Єдиного державного демографічного реєстру. Рекомендоване повідомлення про відправлення повернулось до суду 02.06.2026 з відміткою відділення АТ «Укрпошта», що відповідач особисто 24.05.2026 отримав відправлення.
У встановлений судом строк відповідач відзив на позов не подав.
2.Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.
Позовна заява надійшла до суду 08.05.2026. 
Ухвалою суду від 11.05.2026 у справі відкрито спрощене позовне провадження і постановлено справу розглядати без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України (а.с. 48).
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, за згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
3.Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 
Встановлено, що 14.02.2024 ТОВ «Аванс кредит» та відповідач уклали Договір (а.с. 35-39). 
Основні умови договору: строк кредиту - 120 днів; дата надання кредиту - 14.02.2024; дата повернення кредиту - 12.06.2024; сума позики 15000,00 грн; денна процентна ставка становить 2,50 % та застосовується у межах строку кредитування; кредит надавався відповідачу у безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта включаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 ; нарахування відсотків за цим договором здійснюється в межах строку кредитування, починаючи з дня надання кредиту; у випадку прострочення клієнтом терміну сплати чергового платежу, визначеного графіком платежів, товариство в перший день прострочення нараховує штраф в розмірі 0,2% від суми заборгованості за кожний день прострочення. 
Відповідач підписав Договір електронним підписом, створеним з допомогою одноразового персонального ідентифікатора W3427. 
Факт перерахування 14.02.2024 суми кредиту в розмірі 15000,00 грн на платіжну картку відповідача № НОМЕР_2 підтверджено інформацією АТ КБ «ПриватБанк» від 24.05.2026 (а.с. 51 -52). 
Також встановлено, що 14.08.2024 між ТОВ «Аванс кредит» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено договір факторингу № 14082024 (а.с. 40-42), за умовами якого та акту приймання- передачі реєстру боржників від 14.08.2024 (а.с. 24) ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги за Договором. 
У витязі з Реєстру боржників до указаного вище договору факторингу зазначено, що позивач набув право вимоги на загальну суму 60000,00 грн, а саме за тілом кредиту 15000,00 грн та за відсотками 45000,00 грн (а.с. 27). 
Згідно з розрахунком заборгованості за Договором, її сума не відрізняється від тої, яка вказана у зазначеному вище витязі з Реєстру (а.с. 28-29). З аналізу указаного вище розрахунку встановлено, що відсотки за визначеною у Договорі ставкою нараховувались у період з 14.02.2024 по 12.06.2024. 
4. Мотивована оцінка аргументів, наведених учасниками та норми права, які застосував суд.
За змістом ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4 ст. 203 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України та ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умови договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. 
За змістом ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).
Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Аналізуючи викладене, необхідно дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).
Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону, електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону).
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону).
Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону, відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснений в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди у сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Аналіз положень цього законодавства вказує, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання такого засобу усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством.
Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму.
Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.
Згідно зі ст. 8 Закону України цього Закону, юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.
Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.
Також відповідно до статті 1077 Цивільного кодексу України, за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Предметом такого договору, згідно зі статтею 1078 ЦК України, може бути право грошової вимоги, що існує на даний час.
Сторонами є клієнт та фактор, яким, відповідно до статті 1079 ЦК України, може бути банк або інша фінансова установа, що має право здійснювати факторингові операції.
При цьому, згідно зі статтею 1082 ЦК України, боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові (новому кредитору) за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги.
Згідно з правовою позицією яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.
Відповідно до 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (ч.1 ст. 12 ЦПК України).
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
На підставі викладеного суд вважає, що Договір, підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, є укладеним, первісний кредитор ТОВ «Аванс кредит» належно виконав його умови та надав позичальнику кредит в узгодженому сторонами розмірі.
Своєю чергою, відповідач свої обов`язки за Договором не виконав, у встановлений строк кредит не повернув, відсотків за користування кредитними коштами не сплатив.
Дослідивши надані позивачем докази щодо зміни кредитора у зобов`язанні, суд доходить до висновку про правомірність набуття ТОВ «Діджи Фінанс» права вимоги до відповідача.
Судом встановлено, що між первісним кредитором ТОВ «Аванс кредит» та позивачем, ТОВ «Діджи Фінанс», укладено договір факторингу № 14082024 від 14.08.2024. На виконання умов цього договору, в цей день сторонами підписано акт приймання-передачі реєстру боржників, відповідно до якого право грошової вимоги за договором позики, укладеним з відповідачем, перейшло до позивача. 
Ці правовідносини за своєю правовою природою та змістом відповідають вимогам статті 1077 ЦК України. Позивач, ТОВ «Діджи Фінанс», є фінансовою установою, що відповідає вимогам статті 1079 ЦК України. Таким чином, перехід права вимоги до позивача є правомірним, а отже, обов`язок з погашення заборгованості виник у відповідача саме перед новим кредитором відповідно до положень статті 1082 ЦК України.
Разом з тим, суд, перевіривши розрахунок заборгованості, наданий позивачем, та дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Щодо вимоги про стягнення основного боргу, суд вважає її обґрунтованою. Судом встановлено, що відповідач отримав кредит у розмірі 15000,00 грн, що підтверджується матеріалами справи, та не надав доказів його повернення. Таким чином, вимога про стягнення цієї частини заборгованості підлягає задоволенню.
Щодо вимоги про стягнення відсотків, суд не погоджується із розрахунком позивача у розмірі 45000,00 грн, оскільки він не враховує законодавчих обмежень максимального розміру денної процентної ставки, встановлених Законом України № 3498-IX від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». Цим законом внесено зміни до Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», де встановлено, що максимальна денна процентна ставка з 22.04.2024 до 19.08.2024 (включно) не може перевищувати 1,5 %, а з 20.08.2024 - 1 %. Оскільки договірна ставка 2,5 % є правомірною лише частину строку, а надалі перевищує дозволений законом максимум, умова Договору в цій частині є нікчемною, і суд здійснює власний перерахунок відсотків. Так, за період з 14.02.2024 по 21.04.2024 включно (68 днів), суд застосовує договірну ставку 2,5 %, що є правомірною, та нараховує 25500,00 грн відсотків (розраховано як: 15000,00 грн х 2,5 % х 68 днів). За другий період, з 22.04.2024 по 12.06.2024 включно (52 дні), суд застосовує максимальну дозволену законом ставку 1,5 % та нараховує 11700,00 грн відсотків (розраховано як: 15000,00 грн х 1,5 % х 52 дні).
Таким чином, загальна сума нарахованих відсотків за весь строк дії договору становить 37200,00 грн (розраховано як: 25500,00 грн + 11700,00 грн).
Своєю чергою, загальна сума заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача, складається із 15000,00 грн основного боргу та 37200,00 грн нарахованих відсотків, що разом становить 52200,00 грн.
4.Розподіл судових витрат.
Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову, - на відповідача.
Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Щодо вимог в частині стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн, то дослідивши матеріали справи, суд доходить до висновку, що ця вимога є частково обґрунтованою. Матеріали справи містять докази, а саме: договір про надання правової допомоги №42649746/01 від 02.01.2026 (а.с. 32-34), додаткову угоду №24079-02/2024 від 10.04.2026 (а.с. 43), детальний опис робіт (а.с. 30) та акт про підтвердження факту надання правничої допомоги від 10.04.2026 (а.с. 25), які підтверджують понесення позивачем вказаних витрат. 
Позивачем заявлено до стягнення 60000,00 грн. За результатами розгляду справи судом присуджено до стягнення 52200,00 грн. Таким чином, відсоток задоволених позовних вимог становить 87,00 % (розраховано як: 52200,00 грн присудженої суми / 60000,00 грн заявленої суми х 100 %).
Оскільки позовні вимоги підлягають частковому задоволенню (на 87,00%), витрати на правничу допомогу підлягають стягненню пропорційно розміру задоволених вимог, що становить 5220,00 грн (розраховано як: 6000,00 грн х 87,00 %). 
Також з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2316 грн 29 коп. (розраховано як: 2662,40 грн сплаченого збору х 87,00 %). 
Керуючись наведеним, ст. ст. 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 273-275, 279, 280-284, 352, 354, 355 ЦПК України суд, 
у х в а л и в:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 24079-02/2024 від 14.02.2024 в загальній сумі 52200 (п`ятдесят дві тисячі двісті) грн 00 коп., яка складається із заборгованості за основним боргом в сумі 15000 (п`ятнадцять тисяч) грн 00 коп. та заборгованості за нарахованими відсотками в сумі 37200 (тридцять сім тисяч двісті) грн 00 коп.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» 2316 (дві тисячі триста шістнадцять) грн 29 коп. витрат по сплаті судового збору.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ДіджиФінанс» 5220 (п`ять тисяч двісті двадцять) грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідачем може бути подано заяву про перегляд заочного рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків відповідачем не подана заява про його перегляд, а позивачем апеляційна скарга, або якщо рішення залишено без змін за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», код ЄДРПОУ 42649746, місцезнаходження: 07406, Київська обл., м. Бровари, вул. Симона Петлюри, 21/1;
Відповідач:  ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Повне рішення складено 27.07.2026.
Суддя            Сергій ІЛЛЮК