РІШЕННЯ
іменем України

14 липня 2026 року	Справа №451/1661/24	
 	Провадження № 2/451/20/26	

Радехівський районний суд Львівської області
у складі головуючого судді Магонь О.З.
секретаря судового засідання Федорук І.Б. 
розглянув у відкритому судовому засіданні у місті Радехові в залі суду цивільну справу №451/1661/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за розписками, 
у с т а н о в и в:
Стислий виклад позиції учасників процесу
27 листопада 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за розписками.
Позов обґрунтований тим, що 18 листопада 2021 року позивач ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі: 10 000,00 доларів США (десять тисяч доларів США 00 центів) під 5% місячних, що підтверджується розпискою позичальника від 18.11.2021 (надалі розписка №1). Відповідно до цієї розписки позичальник ОСОБА_2 зобов`язався повернути позичені грошові кошти до 02.11.2022. Згодом Відповідач звернувся із проханням до Позивача про необхідність позичення додаткових грошових коштів. 24 січня 2022 року ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі: 8 500,00 доларів США (вісім тисяч п`ятсот доларів США 00 центів) під 3% місячних, що підтверджується розпискою позичальника від 24.01.2022 (надалі розписка №2). Згідно цієї розписки позичальник ОСОБА_2 зобов`язався повернути позичені грошові кошти до 02.11.2022. Станом на день подання цієї позовної заяви строк повернення позичених грошових коштів на підставі розписок №1 та №2 настав, проте відповідач ОСОБА_2 не повернув позичених коштів ОСОБА_1 , крім цього, Відповідач сплачував відсотки за користування коштами, які передбачені в розписках лише перші чотири місяці. Таким чином, просить суд стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) заборгованість в розмірі: 43 170,00 доларів США (сорок три тисячі сто сімдесят доларів США 00 центів) та судові витрати, які Позивач поніс у зв`язку із розглядом цієї справи в суді (а.с.3-8 том І).
17.03.2025 представник відповідача ОСОБА_3 подав до суду відзив, у якому він зазначив, що Відповідач заперечує цей позов та стверджує, що жодних боргів перед Позивачем не має і на обґрунтування цього пояснює таке. З позивачем він познайомився в 2021 році як з особою, яка може надати, позику валютні кошти, які йому були необхідні для вкладення у бізнес-проект. Такі кошти в розмірі 40 000 дол. США ним були отриманні в ОСОБА_1 відповідно до договору позики від 02.11.2021, тобто фактично за два тижні перед першою позикою про яку йдеться у цьому позові. Для виконання забезпечення зобов`язань за договором позики від 02.11.2021 на суму 40 000 дол. США, діючи за довіреністю від імені своєї дружини ОСОБА_4 , Відповідчем було укладено з ОСОБА_1 договір іпотеки від 02.11.2021, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кулиняк І.Я., відповідно до якого для забезпечення виконання своїх зобов`язань по цьому договору позики в іпотеку була передана зареєстрована на праві власності за ОСОБА_4 (дружиною відповідача), 3-х кімнатна квартира у АДРЕСА_1 ,загальною площею 84м.кв., яку оцінили на суму позики 40 000 дол. США, хоч реальна її вартість, згідно тверджень Відповідача, є значно вищою, біля 150 000 дол.США (копія договору іпотеки додається). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 21.11.2024. ОСОБА_1 02.05.2023 зареєстрував за собою право власності на цю квартиру на підставі вказаного іпотечного договору про забезпечення виконання зобов`язань по договору позики на суму 40 000 дол.США, при реальній ринковій вартості квартири біля 150 000 дол.США. Це призвело до погіршення стосунків Відповідача з дружиною та її батьками (батько колишній працівник Радехівського органу поліції), а тепер і до розірвання шлюбу з дружиною, що підтверджується документами, які додаються, та водночас до активізації стосунків батька дружини ОСОБА_5 з Позивачем ОСОБА_1 , який, зі слів ОСОБА_2 , вже став представляти інтереси ОСОБА_5 при вирішенні його особистих питань ,пов`язаних з нерухомістю, якою займається поряд з іншими видами діяльності, тощо, а тому для нього недивним стало теперішнє переоформлення вказаної вище львівської іпотечної квартири, в якій він проживав з сім`єю і в якій живуть дотепер дружина з сином, вже з ОСОБА_1 на ОСОБА_5 (батька дружини). Цікаво, що це відбулось також шляхом передачі квартири в іпотеку вже тепер від ОСОБА_1 як іпотекодавця, до ОСОБА_5 , як іпотекодержателя, на підставі договору іпотеки від 11.12.2024, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Тулієвим А.Г. ОСОБА_2 , стверджує, що 40 000 доларів США не зміг вчасно повернути ОСОБА_1 через те, що йому не повернули гроші вчасно. Вказує, що такі йому мав повернути ОСОБА_6 . Особисто йому ОСОБА_6 заборгував на той час 62 000 доларів США за рахунок яких він мав намір повернути кошти ОСОБА_1 , якому про це було відомо ще з літа 2022 року. Зі слів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 запропонував свою допомогу у стягненні грошей з ОСОБА_6 і фактично цим займався, дізнавшись, що у ОСОБА_6 є нерухомість в м.Києві за рахунок якої можна реально отримати кошти та ще й заробити, і це робив з допомогою ОСОБА_7 ,який з ним працює. Від нього ж ( ОСОБА_8 ) знав ,що в Шевченківський районний суд м Львова був організований позов з вимогами до ОСОБА_6 і такий був задоволений(тепер відомо що це цивільна справа № 466/6800/22), а згодом вживались заходи до стягнення присуджених коштів за рахунок звернення на нерухоме майно боржника ОСОБА_6 в м. Києві, чим також займався ОСОБА_1 . З матеріалів названої справи Шевченківського районного суду м.Львова за № 466/6800/22 відомо, що після присудження судом коштів з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_2 , 23 січня 2023 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір відступлення прав вимоги відповідно до якого ОСОБА_2 відступив ОСОБА_1 свої права вимоги до ОСОБА_9 за вказаними судовим рішенням, а ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 29.03.2023, на задоволення заяви ОСОБА_1 , з урахуванням вказаного вище договору відступлення прав вимоги, суд замінив сторону стягувача у виконавчих провадженнях №70793794 від 18.01.2023 та №70802293 від 19.01.2023 про стягнення присуджених коштів з боржника ОСОБА_6 ,з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 , якими (стягненнями по вказаних виконавчих провадженнях) займався приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Білецький Л.Б. За твердженням ОСОБА_2 із всіх наявних у цій цивільній справі документів ним підписано лише договір відступленням прав вимоги, оскільки мав намір отримати свої 62 000 доларів США з ОСОБА_6 для розрахунку з ОСОБА_1 і навіть не отримував та не подавав особисто виконавчі листи для примусового виконання. В подальшому, з його слів виконанням судового рішення займався ОСОБА_1 на якого в процесі примусового виконання рішення було зареєстровано право власності не нежитлові приміщення ОСОБА_6 з № 1» по АДРЕСА_2 , як такі, які нібито не вдалось реалізувати і стягувач ОСОБА_1 виявив бажання залишити за собою це непродане майно вартістю 7 721 630 грн (по курсу становило на той момент більше 210 000 доларів США). На підтвердження права власності ОСОБА_1 на вказану групу нежитлових приміщень приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юрченко В.В. видав йому відповідне свідоцтво про право власності на це нерухоме майно від 03.07.2023). Згодом, як встановлено з Інформації з Державного реєстру речових прав, на нерухоме майно станом на 21.01.2024, ОСОБА_1 передав це нерухоме майно в іпотеку жителю м.Радехова ОСОБА_10 відповідно до договору іпотеки від 17.10.2023 для забезпечення виконання іпотекодавцем ОСОБА_1 зобов`язань перед ОСОБА_10 на суму 10 000 000 грн (по курсу більше 270 000 доларів США), а вже 24.10.2023 були задоволені вимоги ОСОБА_10 згідно відповідного договору від 24.10.2024 і ці приміщення перейшли у його власність. До вчинення цих дій із вказаним нерухомим майно причетний знову ж таки приватний нотаріус ОСОБА_11 , про якого вказувалось вище, та який посвідчував відповідний іпотечний договір між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 стосовно квартири, в якій проживав відповідач у цій справі ОСОБА_2 та передавав її в іпотеку в користь ОСОБА_1 , що і привело до розриву його шлюбних стосунків. Зі слів ОСОБА_10 . ОСОБА_2 відомо, що ОСОБА_1 отримав від нього за вказане нерухоме київське майно ОСОБА_6 140 000 доларів США, з урахуванням того, і йому ( ОСОБА_10 ) ОСОБА_6 заборгував кошти. В свою чергу ОСОБА_1 зарахував ОСОБА_2 отримані від реалізації цього нерухомого майна кошти на погашення всіх його ( ОСОБА_2 ) боргів перед ним ( ОСОБА_12 ) та ще й дав 7000 доларів США (сім тисяч доларів США). У зв`язку з цим у ОСОБА_2 немає жодних боргів перед ОСОБА_1 , в тому числі за предметом позову. На підставі наведеного просить в позові відмовити (т.1 а.с.83-84).
25.03.2025 позивач ОСОБА_1 подав до суду відповідь на відзив. Відповідь обґрунтовує тим, що він вважає відзив необґрунтованим, а отже таким, що не спростовує позиції Позивача викладеній у позові з огляду на наступне. Представник Відповідача вказує, що його клієнт ОСОБА_2 позичив в ОСОБА_1 згідно договору позики від 02.11.2021 кошти в розмірі 40 000,00 доларів США. Однак, це не відповідає дійсності, оскільки 02.11.2021 Договір позики було укладено між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_4 (позичальник), тобто позичальником була саме ОСОБА_4 . Відповідач лише підписав на підставі довіреності від своєї дружини Договір іпотеки від 02.11.2021, відповідно до умов якого Іпотекодавець - ОСОБА_4 передала в заставу квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала їй на підставі договору купівлі-продажу квартири від 10.03.2015р. та була її особистою приватною власністю, оскільки набула таке майно до укладення шлюбу із ОСОБА_13 , який був зареєстрований 01.06.2018. Всі подальші події, які пов`язанні із невиконанням зобов`язань із повернення позичених коштів згідно договору позики від 02.11.2021 та подальше звернення стягнення на предмет іпотеки жодним чином не стосується ні предмету цього спору ні особисто Відповідача. Оскільки, зобов`язання щодо повернення коштів ОСОБА_4 станом на сьогодні виконане і сторони не мають жодних претензій одна до одної. Твердження представника Відповідача наведені у Відзиві з цього приводу є нічим іншим, як намаганням уникнути виконання обов`язку, згідно розписок, що є предметом цього спору. Дійсно, ОСОБА_6 мав заборгованість перед ОСОБА_2 у розмірі 200 000,00 доларів США. ОСОБА_1 зазначив, що борг можна повернути шляхом звернення до суду із позовом до боржника про стягнення заборгованості, що і було зроблено. Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 12.12.2022 по справі №466/6800/22 було стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 кошти в розмірі 211 500,34 доларів США. В свою чергу ОСОБА_2 винен кошти не лише ОСОБА_1 згідно розписок, що є предметом цього спору, але і АТ «Ідея Банк» (рішення суду від 01.06.2023, справа №461/3393/23), ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ» (рішення суду від 23.04.2024, справа №451/182/24), та іншим фізичним особам, що також підтверджується наявністю низки відкритих виконавчих проваджень, де боржником вказаний ОСОБА_2 . ОСОБА_1 , знаючи про борги ОСОБА_2 перед іншими кредиторами, запропонував йому продати право вимоги (борг) до ОСОБА_6 на його користь. Так, 23.01.2023 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено Договір відступлення права вимоги (цесії), згідно умов якого ОСОБА_2 як Первісний кредитор відступив право вимоги, а ОСОБА_1 як Новий кредитор прийняв право вимоги стягнення коштів з ОСОБА_6 . Пунктом 3 Договору від 23.01.2023р. встановлено, що: «Сторони Договору домовились, що за відступлення права вимоги за цим Договором Новий кредитор сплачує Первісному кредитору грошові кошти по номіналу Розписок на підставі яких виникла заборгованість, надалі за текстом - «Ціна договору». Ціна договору сплачується Новим кредитором Первісному кредитору у повному обсязі до підписання цього Договору, на його виконання. Шляхом підписання цього Договору Первісний кредитор засвідчує, що він отримав кошти від Нового кредитора у повному обсязі». Після, укладення Договору про відступлення права вимоги ОСОБА_1 пропонував ОСОБА_2 погасити заборгованість згідно розписок, або принаймні частину боргу, однак Відповідач відмовився, оскільки мав невиконанні зобов`язання перед іншими кредиторами та мав інші цілі на використання коштів. Твердження Відповідача, що ОСОБА_1 зарахував ОСОБА_2 кошти на погашення всіх його боргів перед ним не відповідає дійсності, є надуманим та не підтверджене жодними документами (доказами). Натомість в ОСОБА_1 наявні оригінали розписок, наявність оригіналу боргового документу у кредитора вказує про наявність заборгованості позичальника перед позикодавцем. В разі погашення боржником заборгованості по розписці, оригінал такої розписки передається від кредитора до боржника, або ж кредитор видає на ім`я боржника розписку, чи інший документ про повне чи часткове погашення заборгованості. Згідно численної судової практики Верховного Суду, зокрема Великої Палати Верховного Суду сформовано правовий висновок у спорах даної категорії, згідно з яким: «За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.» Наведений висновок викладено у постановах від 12.11.2020 по справі №154/3443/18, від 31.05.2023 по справі №466/6665/21, від 23.05.2023 по справі №702/1029/19, від 27.04.2023 по справі №161/11436/21, від 16.01.2019 по справі №464/3790/16, та інші. Тобто, правові відносини, що виникають після отримання боржником грошей, про що видано розписку, фактично мають правові наслідки як при укладанні договору позики, та регулюються відповідними нормами ЦК України. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Проте, як вбачається із обставин цього спору оригінали розписок знаходяться в Позивача, а Відповідач не надав суду документу із якого б вбачався факт погашення боргу по розписках (а.с.109-112 том І).
01.04.2025 до суду поступили заперечення на відповідь на відзив, у яких зазначено, що Відповідач стверджує, що жодних боргів перед ОСОБА_1 не має після того, як останній набув право вимоги до ОСОБА_6 на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 12.12.2022 у справі № 466/6800/22 про стягнення вже в його ( ОСОБА_1 ) користь 211 500,34 дол.США боргу та судових витрат в розмірі 12 405,00 грн. У відповіді на відзив, Позивач ці обставини підтверджує, як і те, що вказане рішення Шевченківського районного суду м.Львова про стягнення в його ( ОСОБА_1 ) користь названих коштів в сумі 211 500,00 дол.США було виконане з врахуванням ухвали цього суду про заміну стягувача у виконавчих провадженнях з примусового виконання цього рішення з ОСОБА_2 на нього. Попри те, не погоджується з твердженням Відповідача, що за рахунок цих коштів, була погашена заборгованість по розписках, які є предметом дослідження у цій справі на суму 43 170,00 дол. США, при отриманні ним права вимоги по вказаному судовому рішенню Шевченківського райсуду м.Львова на суму більше 210 000 доларів США, яке було виконане. Залишається лише запитати, а де кошти. отримані ним на виконання цього судового рішення на суму більше 211 500,34 дол. США. Про те, що Позивач зазначає невірні відомості у відповіді на відзив підтверджується телефонною перепискою між ним і ОСОБА_2 , скріншот якої додається, у якій ОСОБА_1 визнає названий факт погашення ОСОБА_2 перед ним всіх боргів і стверджує водночас, що він це робить (заявив позов у цій справі) не з власної ініціативи, а з ініціативи ОСОБА_5 , колишнього тестя ОСОБА_2 , з яким в останнього неприязні стосунки через обставини викладені у відзиві на позов, пов`язані з львівською квартирою, яка ним була передана в іпотеку ОСОБА_1 згідно договору іпотеки від 02.11.2021, а тепер вже в таку ж іпотеку від ОСОБА_1 до ОСОБА_5 згідно договору іпотеки від 11.12.2024,з чого можна зрозуміти, що ОСОБА_5 у такий спосіб намагається з допомогою ОСОБА_1 отримати назад свої кошти передані ОСОБА_1 під забезпечення виконання названого зобов`язання іпотекою вказаної квартири. Звідси, надуманим і є твердження Позивача у відповіді на відзив, що зазначені у відзиві на позов обставини, пов`язані з іпотекою цієї квартири згідно договору від 02.11.2021р. не мають значення до предмету спору у цій справі. У відповіді на відзив наводиться також витяг з договору відступлення прав вимоги (цесії) від 23.01.2023, укладеного між ним і ОСОБА_2 , згідно якого від ОСОБА_2 перейшло право вимоги 211 500,34 дол.США за рішенням Шевченківського райсуду м.Львова, та у п.3 якого зазначено, що ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 кошти до підписання цього договору по номіналу розписок, що ставили ціну договору. Відповідач заперечує названу обставину. Стверджує, що будь яких коштів від ОСОБА_1 , до підписання цього договору не отримував, а отримав лише 7000 дол.США, про що вказувалось у відзиві на позов, але це було значно пізніше, після виконання судового рішення і реалізації нерухомого майна на його виконання. Неотримання ОСОБА_2 будь яких інших коштів від ОСОБА_1 буде доведено і іншими доказами, в ході судового розгляду справи, як і надуманість таких його тверджень, направлених Позивачем, згідно слів ОСОБА_2 , на чергове безпідставне заволодіння коштами, шляхом введення в оману і зловживанням довірою, тощо. На думку сторони Відповідача, будь яких коштів позивач ОСОБА_1 . ОСОБА_2 по цьому договору відступлення прав вимоги не передавав до укладення цього договору, а передавав лише 7000 дол.США після виконання судового рішення про стягнення 211 500,34 дол.США, з погашенням при цьому решту боргів ОСОБА_2 перед ним.,як про це вказував Відповідач раніше (а.с.120 том І).
Заяви, клопотання учасників процесу та інші процесуальні дії у справі
Суддя своєю ухвалою від 2 грудня 2024 року прийняла до розгляду позовну заяву та відкрила провадження у справі, ухвалила здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначила судове засідання (а.с.1-2 том І).
У судовому засіданні 17.07.2025 свідок ОСОБА_14 суду показала, що ОСОБА_2 винен кошти багатьом людям. У 2018 році він одружився із її дочкою ОСОБА_15 , яка мала квартиру у м. Львові, яку вона з чоловіком придбали у 2014 році. Дочка, внук та ОСОБА_2 проживали у квартирі з 2024 року. Позивача знає лише ззовні як адвоката, його звати ОСОБА_16 . Про стосунки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 нічого невідомо. Дочка їй повідомила, що квартиру забирають. Квартира перейшла до позивача через борги ОСОБА_2 , який шахрайським способом отримав у нього кошти. Чоловік займався оформленням документів, який на даний час перебуває в рейсі, тому з цього приводу нічого не може пояснити. Ця ж квартира в даний час зареєстрована на чоловіка ОСОБА_5 , як вона перейшла на нього не знає, зі слів чоловіка він її повторно викупив. Про дві розписки їй стало відомо пізніше. Чоловікові ОСОБА_2 також винен гроші по розписці 3.05.2025 12 000 доларів США та по другій розписці 3600 доларів США, а решту винен на довірі як чоловікові дочки. 
У судовому засіданні 24.09.2025 свідок ОСОБА_7 суду показав, що з позивачем знайомий із студентських років, а з ОСОБА_2 з 2021 року. Йому відомо, що ОСОБА_1 позичив кошти дружині ОСОБА_2 , а пізніше й самому ОСОБА_2 . Сам ОСОБА_2 неодноразово залишав йому кошти для передачі ОСОБА_1 у АДРЕСА_3 , переважно у вихідні дні, тоді і з ОСОБА_2 познайомився. Відомо, що ОСОБА_1 мав грошові претензії до ОСОБА_2 , якому він допомагав як професійний адвокат стягнути кошти із боржника, коли вивчив справу і виявив наявність у нього майна, на яке було накладено арешт. Коли позов про стягнення коштів було вирішено на користь ОСОБА_2 , тоді й було замінено сторону виконавчого провадження. Проживає в даний час із позивачем в одному спареному будинку та був свідком як ОСОБА_2 просився у ОСОБА_1 відстрочити суму боргу. Відомо, що ОСОБА_2 в інтересах дружини передавав квартиру в іпотеку під розписку. Через деякий час виявилось, що ОСОБА_2 обманював дружину ОСОБА_15 своєю успішністю. ОСОБА_2 його як професійного адвоката у справах по кредитних коштах представив ОСОБА_1 . З ОСОБА_1 з 1999 року працюють в одному офісі. У Шевченківському районному суді м.Львова щодо боржника ОСОБА_6 було прийнято рішення про стягнення коштів на користь ОСОБА_2 , розмір не пригадує. ОСОБА_2 участі у справі не приймав, хто подавав позов до суду не пригадує, а по процесу він працював сам. Стягнення цих коштів відбулося на підставі розписок, яку ОСОБА_6 надавав ОСОБА_2 .. Договір відступлення вимоги бачив, бо подавав до суду заяву про заміну сторони провадження. Суть відступлення вимоги була у тому, що оплатно ОСОБА_2 . Відступив кошти ОСОБА_1 , тобто ОСОБА_1 оплатив суму коштів у його відсутності. Відступлена була уся сума вимоги, оплачена також була уся сума боргу ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_1 оформив на себе приміщення. Тоді претензії були у ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення коштів за розписками. Хто займався виконанням рішення йому невідомо. Відомо, що ОСОБА_1 оформив право власності на майно і тоді його відчужив. Жодних коштів ОСОБА_1 ОСОБА_17 не надавав. ОСОБА_2 коли отримав кошти від ОСОБА_1 почав ховатися, уникав зустрічі із ОСОБА_1 договір на представлення інтересів ОСОБА_2 у нього був, але чому його немає у матеріалах справи невідомо. На момент відступлення вимоги ОСОБА_2 був винен ОСОБА_1 60 000 доларів США ( позика) а після цього через два тижні він знову у ОСОБА_1 позичав кошти із дружиною, яку саме суму не пригадує. На його думку ОСОБА_18 не повертає кошти, оскільки він не любить їх віддавати, що підтверджує реєстр боржників, по його версії він мав бути великим інвестором і кошти брав для підвищення бізнесу. Після знайомства ОСОБА_1 із дружиною ОСОБА_2 , він їй розказав все і тоді вона зрозуміла, що її чоловік ОСОБА_2 має великі борги. ОСОБА_2 після відступлення вимоги забрав усю суму коштів у ОСОБА_1 від імені дружини ОСОБА_2 . Заставив їх квартиру, позичивши гроші у ОСОБА_1 . ОСОБА_1 переоформив на себе квартиру по зобов`язаннях. Замість ОСОБА_2 кошти повернув батько дружини ОСОБА_19 – ОСОБА_20 , в який спосіб йому невідомо. За ким у даний час зареєстровано право власності на цю квартиру невідомо. ОСОБА_5 знає візуально коли приходив в офіс до ОСОБА_1 . Хто представляв інтереси ОСОБА_5 не пригадує. Невідомо про іпотеку ОСОБА_5 по цій квартирі, як і невідомо, що ОСОБА_20 є власником квартири. Позов до Шевченківського районного суду м.Львова готував його помічник ОСОБА_21 , мабуть за вказівкою ОСОБА_2 . 
У судовому засіданні 24.09.2025 свідок ОСОБА_5 суду показав, що по суті даного спору йому нічого невідомо. Про стосунки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 також нічого не знає. Квартира на АДРЕСА_4 була ним придбана дочці ОСОБА_15 до їх одруження із ОСОБА_2 . Шлюб у даний час розірвано, дочка змінила прізвище на дівоче ОСОБА_22 . На початку 2025 року дізнався, що квартира не належить дочці, і що власником квартири є ОСОБА_1 , бо ОСОБА_2 від імені дочки взяв позику у розмірі 40000 доларів США, які не повернув і тому ОСОБА_1 переоформив квартиру на себе і став її власником. Тоді від знайшов ОСОБА_1 і намагався врегулювати це питання, який йому повідомив, що через борги квартира перейшла у його власність. Він віддав ОСОБА_1 68100 доларів США та купив цю квартиру по суті вдруге. Питання переоформлення на нього квартири займався нотаріус та ОСОБА_1 квартира перейшла до нього у власність у 2025 році. З`ясовував у ОСОБА_2 чому не повернув кошти, на що він не надав йому відповіді, схиливши при цьому голову. Про стягнення коштів із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 йому як і про розписки ОСОБА_2 із ОСОБА_1 невідомо.
У судовому засіданні 19 грудня 2026 року відповідач ОСОБА_2 (допитаний судом як свідок) суду показав, що він через спільних знайомих познайомився із позивачем у справі по питанню позики коштів. Була позика на загальну суму 8 тисяч доларів США. По цих боргових розписках він брав кошти, десь в кінці 2021 року під відсотки. Не зміг вчасно повернути відсотки, це питання обговорював із ОСОБА_1 , тоді останній сказав, що допоможе йому повернути борг по іншій справі. У кінці 2023 року розглядалась справа відносно боржника ОСОБА_6 , рішення було прийнято на його користь. У лютому 2023 року на аукціон було виставлене одне із приміщень, яке належить ОСОБА_6 та у травні 2023 року було рішення про передачу йому цього приміщення. Кошти у позиці в ОСОБА_1 були під заставою квартири дружини. У 2023 році після передачі йому приміщення в рахунок погашення боргу ОСОБА_6 , ОСОБА_1 переписує на себе це приміщення та квартиру дружини у м.Львові. У травні 2025 року було відступлення права вимоги на ОСОБА_1 , оціночна вартість приміщення була десь 200 000 доларів США і ще квартира. Вважає, що це була достатня сума для погашення боргу. Між ним та позивачем була домовленість , що кошти які він отримає від боржника ОСОБА_6 будуть поділені мін ними, ця домовленість була усною. До нього звертався ОСОБА_10 із питанням купівлі цього приміщення у м. Києві. Після домовленостей про продаж приміщення, гроші які вони тримали мали покласти у банківську скриньку, тоді переоформити документа на приміщення ОСОБА_10 і лише після цього забрати кошти із банку. У грудні-січні 2023 року скасовують арешти із приміщень в переоформляють його на ОСОБА_10 .. ОСОБА_1 забирає кошти із банківської скриньки. Йому особисто потрібно було сто двадцять чи сто тридцять тисяч. А ОСОБА_23 йому надає лише 7000 доларів США. Після цього він зустрічається із ОСОБА_1 щоб вирішити питання щодо квартири, де знову була усна домовленість щодо коштів, які позивач отримав від продажу приміщення у м.Києві. Ця сума була достатньою для погашення суми боргу по цих розписках. Питання по його боргу було закрите, станом на 15.05.2025 він був винен ОСОБА_24 40000 доларів США, після чого його виганяють із дому та він розлучається із дружиною. Фізично він у ОСОБА_1 не забрав розписок від 18.11.2021 та 24.01.2022. 40000 доларів США він мав борг перед ОСОБА_1 , які отримав під заставу квартири дружини. Квартира на даний час від ОСОБА_1 повернулася до ОСОБА_5 . ОСОБА_6 це друг дитинства, який працював у Банк Львів, згодом у Банку «Акорд», який був винен йому 112 000 доларів США, ці кошти були у справі, оплата яких проводилась із-за кордону. ОСОБА_6 подав підроблений документ і фактично ці кошти не перевів, тому у нього виник перед ним борг у розмірі 112 000 доларів США. У цей час він мав справу із поляком, із цієї суми його кошти були у розмірі 62 000 доларів США, а решта належала поляку. Він сам особисто повідомив ОСОБА_1 , що не може повернути кошти у ОСОБА_6 і на цей час був винен ОСОБА_1 кошти в розмірі 4000 доларів США та по двох розписках з відсотками на загальну суму десь 67 000 доларів США. У вересні 2022 року подає позов до суду про стягнення із ОСОБА_6 коштів, він особисто підписував позовну заяву, проте до суду ходив сам ОСОБА_1 . У кінці 2022 року він дізнався про наявність рішення про стягнення на його користь із ОСОБА_6 коштів на суму 211 500, 34 доларів США. Після цього він підписував договір відступлення права вимоги, із чиєї ініціативи не пригадує, бо все будувалось на довірі із ОСОБА_1 . Він підписував договір відступлення вимоги, щоб вирішити питання із боргом та повернути квартиру дружині. Приміщення у м.Києві було зареєстроване за ОСОБА_1 , вартість якого по аукціону складала 211 500, 34 доларів США. ОСОБА_1 не було цікавим приміщення, його цікавили лише гроші. ОСОБА_10 хотів придбати це приміщення у ОСОБА_1 , але на нього було накладено арешт, які згодом ОСОБА_1 скасував і у грудні 2023 чи у січні 2024 власником приміщення став ОСОБА_10 , кошти за яке отримав ОСОБА_1 , а йому дав лише 7 000 доларів США та 12 000 доларів США. Коли завершили оформлення із приміщенням, квартира була переоформлена уже на ОСОБА_1 і ще був борг по розписках. У лютому 2024 року ОСОБА_1 повідомив, що він йому винен ще 40 000 доларів США і коли переписувався борг на ОСОБА_25 . ОСОБА_1 повідомив йому усно, що між ними немає жодних боргів, проте він помилково на довірі не забрав у нього оригіналів розписок. 40 000 доларів США він брав у позику у ОСОБА_1 , де поручителем була дружина, під заставу квартири дружини. На його думку він жодних зобов`язань перед позивачем не має.
У судовому засіданні 16.03.2026 свідок ОСОБА_24 на підставі ст. 63 Конституції України відмовився свідчити проти себе, обставини у справі йому невідомі, знає лише позивача ОСОБА_1 .
Свідок ОСОБА_26 судом не допитувалась, оскільки представник відповідача відмовився від її допиту.
Судом вжито усіх заходів для виклику свідка ОСОБА_10 , відповідач та його представник не забезпечили явку свідка до зали судового засідання, тому такий свідок судом не допитувався. 
У судових засідання під час розгляду справи позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Звертав увагу суду, що жодних коштів відповідач йому не повернув.
14.07.2026 до суду поступила заява від позивача про розгляд справи у його відсутності на підставі наявних у справі матеріалів, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. У заяві також зазначає, що відповідач неодноразово подавав необгрунтовані клопотання про відкладення розгляду справи з надуманих причин, при цьому не підтверджуючи причини відкладення судових засідань належними доказами. Крім цього, звертає увагу суду, що клопотання від сторони відповідача надходили на електронну адресу суду підписані не КЕП/ЕЦП, що є порушенням та зловживанням процесуальними правами ( а.с. 127 том ІІІ).
Представник відповідача під час розгляду справи у судових засідання заперечував щодо стягнення боргу у повному обсязі, звертав увагу суду на те, що ОСОБА_2 не має жодних боргових зобов`язань перед позивачем.
Відповідач, який належним чином повідомлений про розгляд справи у судове засідання не прибув ( а.с.121 том ІІІ).
13 липня 2026 року від відповідача до суду поступила заява ( без КЕП даного вкладення) про відкладення розгляду справи, оскільки він не може бути присутнім у судовому засіданні за станом здоров`я через його погіршення, підтверджуючі документи прикріпляє до заяви. Також у заяві зазначає, що він бажає особисто брати участь у судовому засіданні та надати додаткові покази у якості свідка (хоч такого клопотання перед судом не заявлялось). Про наступне судове засідання просить його повідомити. До заяви долучив копії ультразвукових досліджень шиї, черевної порожнини та номери направлень від 10.07.2026 ( а.с.122-126 том ІІІ).
Представник відповідача ОСОБА_3 у судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, хоч належним чином був повідомлений про розгляд справи та був попереджений, що у разі неявки в судове засідання 14.07.2026 року справа буде розглянута у відсутності сторони відповідача ( а. с. 120-120 зворот том ІІІ). 
Суд, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, вважає можливим провести розгляд справи у відсутність сторони відповідача, яким відомо про перебування справи у провадженні суду, але до суду не прибули. Крім того, представник відповідача ОСОБА_3 , який у судовому засіданні 18.05.2026 року просив оголосити перерву та надати йому можливість ознайомитись із матеріалами справи та підготуватись до судових дебатів ( а.с.107 том ІІІ), заяви про ознайомлення із матеріалами справи як і клопотання про додатковий допит відповідача в якості свідка ( на який ОСОБА_2 посилається у заяві про відкладення розгляду справи) не подав, у судове засідання не прибув, хоч був належним повідомлений про розгляд справи та попереджений про наслідки неявки.
Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства.
Подані відповідачем копії ультразвукових досліджень шиї, черевної порожнини та номери направлень від 10.07.2026 не приймаються судом до уваги як доказ поважності причин відсутності у судовому засіданні 14.07.2026, оскільки такі стосуються 10.07.2026 року та не подано жодних доказів про те, що стан здоров`я погіршився станом на 14.07.2026 року, а відтак клопотання про відкладення розгляду справи суд розцінює як безпідставно подане з метою затягування судового процесу.
При цьому суд зауважує, що згідно рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасникам справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільних процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.
Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Установлені судом фактичні обставини справи
18 листопада 2021 року Позивач ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі: 10 000,00 доларів США (десять тисяч доларів США 00 центів) під 5% місячних, що підтверджується розпискою позичальника від 18.11.2021 (надалі розписка №1). Відповідно до цієї розписки позичальник ОСОБА_2 зобов`язався повернути позичені грошові кошти до 02.11.2022 (а.с.13 том І ).
24 січня 2022 року ОСОБА_1 позичив ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі: 8 500,00 доларів США (вісім тисяч п`ятсот доларів США 00 центів) під 3% місячних, що підтверджується розпискою позичальника від 24.01.2022 (надалі розписка №2). Відповідно до цієї розписки позичальник ОСОБА_2 зобов`язався повернути позичені грошові кошти до 02.11.2022 (а.с.14 том І).
Станом на день подання цієї позовної заяви строк повернення позичених грошових коштів відповідно до розписок №1 та №2 настав, проте відповідач ОСОБА_2 не повернув позичених коштів ОСОБА_1 , крім цього відповідач сплачував відсотки за користування коштами, які передбачені в розписках лише перші чотири місяці.
На момент звернення до суду борг Відповідача перед Позивачем на підставі розписки №1 із врахуванням нарахованих 5% місячних згідно умов розписки становить: 26 000,00 доларів США (двадцять шість тисяч доларів США 00 центів), з яких: 10 000,00 доларів США – тіло позики; 16 000,00 доларів США – 5% місячних (згідно умов розписки), прострочення 32 місяці.
На момент звернення до суду борг Відповідача перед Позивачем згідно розписки №2 із врахуванням нарахованих 3% місячних згідно умов розписки становить: 17 170,00 доларів США (сімнадцять тисяч сто сімдесят доларів США 00 центів), з яких: 8 500,00 доларів США – тіло позики; 8 670,00 доларів США – 3% місячних (згідно умов розписки), прострочення 34 місяці.
В загальному заборгованість Відповідача перед Позивачем за двома розписками становить: 43 170,00 доларів США (сорок три тисячі сто сімдесят доларів США 00 центів).
Своїм рішенням від 12 грудня 2022 року Шевченківський районний суд м. Львова задовольнив позов ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості та ухвалив стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 заборгованість у сумі 211 500,34 доларів США та судовий збір в розмірі 12 405,00 грн ( а.с.57-59 том І). 
Відповідно до п.1-3 Договору відступлення права вимоги (цесії), укладеного між ОСОБА_2 (Первісний кредитор) та ОСОБА_1 (Новий кредитор), Первісний кредитор здійснює відступлення права вимоги, а Новий кредитор приймає право вимоги стягнення коштів з ОСОБА_6 (Боржник), що виникло у Первісного кредитора на підставі Розписок від 20.01.2021 та від 02.06.2021, що були видані Боржником на користь Первісного кредитора. За цим Договором Новий кредитор набуває право замість Первісного кредитора вимагати від Боржника належного виконання зобов`язань згідно з рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 12.12.2022 у справі №466/680/22. Сторони договору домовилися, що за відступлення права вимоги за цим Договором Новий кредитор сплачує Первісному кредитору грошові кошти по номіналу Розписок на підставі яких виникла заборгованість (Ціна договору). Ціна договору сплачується Новим кредитором Первісному кредитору у повному обсязі до підписання цього Договору, на його виконання. Шляхом підписання цього Договору Первісний кредитор засвідчує, що він отримав кошти від Нового кредитора у повному обсязі ( а.с.60-61, 113-114 том І).
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова замінено від 19 березня 2023 року стягувача – ОСОБА_2 на правонаступника – ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №70802293 від 19.01.2023 з примусового виконання виконавчих листів №466/6800/22, виданих Шевченківським районним судом м.Львова 13.01.2023 на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12.12.2022 ( а.с.62-63 том І).
Ухвалою Радехівського районного суду Львівської області від 03.12.2024 було відкрито провадження у справі №451/1673/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_27 про визнання договору дарування недійсним (а.с.64 том І).
Зміст спірних правовідносин
Спірні правовідносини між сторонами виникли через неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань перед позикодавцем за розпискою (договором позики), та неповернення позичальником у визначений цим договором термін суми позики, внаслідок чого утворилась заборгованість. 
Позиція суду
Згідно із ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається, як на підставу своїх вимог або заперечень.
Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке.
Норми права, які застосував суд, та мотиви прийняття рішення 
До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, суд застосував норми Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 1049 ЦК України).
За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.
Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).
Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.
Наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця), згідно зі статтею 545 ЦК України, свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано.
Правовий аналіз ст. 545 ЦК України дає підстави вважати, що держатель оригіналу боргового документа є належним кредитором у зобов`язанні, на підтвердження виникнення якого наданий такий документ. Тобто наявність оригіналів документів у позивача може свідчити про наявність певних зобов`язань саме перед ним.
Встановивши, що укладений між сторонами письмовий договір позики - боргова розписка підтверджують не лише факт укладення договору, а й факт передачі позикодавцем грошової суми позичальнику, суд дійшов висновку про виникнення між сторонами правовідносин з договору позики.
Одночасно, наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно з положеннями статті 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальниками не виконано (постанови Верховного Суду від 01 серпня 2018 року по справі № 654/2275/16-ц, від 10 серпня 2021 року у справі № 473/995/18 (провадження № 61-6674св21), від 14 липня 2021 року у справі № 266/7291/18-ц (провадження № 61-96св21), від 25 березня 2019 року у справі № 211/2672/16-ц (провадження № 61-41785св18), від 30 січня 2019 року у справі № 751/1000/16-ц (провадження №61-586св17).
Позивач представив суду оригінали розписки, які підтверджують, що зобов`язання з повернення позики відповідачем повністю не виконано. 
За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною першою статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Частиною першою ст. 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до частини другої статті 524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц, у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику, позаяк заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики.
Висновки суду
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені.
Згідно із ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Надані позивачем розписки (оригінали), суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми доказами, оскільки вони підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» суд вказав, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Враховуючи встановлені судом обставини та докази, надані позивачем до позову, з огляду на пояснення сторін, зважаючи на те, що судом встановлено, що кошти фактично були передані від позивача відповідачу, суд дійшов висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити.
Щодо розподілу судових витрат
Відповідно до ч 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи наведене вище, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі 12 112 (дванадцять тисяч сто дванадцять) гривень судового збору.
Керуючись ст. 4, 13, 81, 89, 141, 211, 229, 247, 258-259, 263-265, 279 ЦПК України, на підставі ст. 16, 203, 205, 524, 526, 530, 533, 545, 610, 629, 640, 1046, 1047, 1048, 1049; суд
у х в а л и в:
задовольнити позов ОСОБА_1 .
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість в розмірі: 43 170 (сорок три тисячі сто сімдесят) доларів США 00 центів. 
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 12 112 (дванадцять тисяч сто дванадцять) гривень судового збору.
Повторне стягнення коштів на підставі розписок від 18 листопада 2021 року та від 24 січня 2022 року не допускається.
Строк і порядок набрання рішенням законної сили та його оскарження
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Сторони та інші учасники справи
Позивач:  ОСОБА_1 , РНОКПП  НОМЕР_2 ; адреса:  АДРЕСА_5 .
Відповідач: ОСОБА_2 : РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса:  АДРЕСА_6 .
Представник відповідача: ОСОБА_3 : ІНФОРМАЦІЯ_1 ; адреса:  АДРЕСА_7 .

Головуючий суддя	Магонь О. З. 	

Рішення суду виготовлено 14 липня 2026 року.