ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1507/26 | Головуючий по 1 інстанції
Справа №707/443/26 Категорія: 304090000 | Морозов В.В.
| Доповідач в апеляційній інстанції
| Сіренко Ю. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2026 року 

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів: 

Сіренка Ю.В., Новікова О.М., Фетісової Т.Л. 

учасники справи:

позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «КЛТ КРЕДИТ», 

відповідач – ОСОБА_1 , 

особа, яка подала апеляційну скаргу – представник ОСОБА_1 адвокат Небелиця Ростислав Васильович 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Небелиці Ростислава Васильовича на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 31 березня 2026 року, у складі судді Морозова В.В., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛТ КРЕДИТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛТ КРЕДИТ» - Руденко К.В. звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обгрунтування позовних вимог вказував, що 19.05.2024 між ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 10705. Відповідач отримала кредит у розмірі 6000,00 грн, строком на 365 днів (до 19.05.2025 року), шляхом переказу на її платіжну картку № НОМЕР_1 емітовану АТ «Ощадбанк» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,50% від суми кредиту за кожен день користування (547,50% річних).
Відповідач в порушення умов Кредитного договору не повернула суму кредиту, не сплатила нараховані відсотки відповідно до Графіку платежів, в зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором, яка становить 38 850,00 грн і складається з: 6000,00 грн - заборгованість за кредитом; 32 850,00 грн - заборгованість за нарахованими процентами за період з 19.05.2024 року по 19.05.2025 року.
Позивач просив суд стягнути з відповідача нараховану суму заборгованості 38 850,00 грн; судові витрати по оплаті судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, у розмірі 2 662 грн 40 коп.; понесені витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн 00 коп.
Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 31.03.2026 позов задоволено. Вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛТ КРЕДИТ» заборгованість за кредитним договором № 10705 від 19.05.2024 в сумі 38 850 грн 00 коп., судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 662 грн 40 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 6 000 грн. 00 коп.
Суд мотивував своє рішення тим, що між сторонами виникли кредитні правовідносини. Позивач належним чином виконав взяті на себе зобов`язання, тобто надав ОСОБА_1 кредит у розмірі визначеному договором. Однак, у зв`язку з невиконанням відповідачкою взятих на себе зобов`язань по договору, виникла кредитна заборгованість в сумі 38 850 грн 00 коп., яка складається з тіла кредиту в сумі 6000 грн та процентів за користування коштами в сумі 32 850, 00 грн., яку належить стягнути на користь позивача.
Не погодившись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Небилиця Р.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити частково, стягнувши з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість у сумі 6000 грн.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що денна процентна ставка в розмірі 1,5%, яка передбачена у кредитному договорі суперечить вимогам Закону України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 № 1734-VIII, до якого 22.11.2023 внесено зміни, відповідно до яких розмір денної процентної ставки не повинен перевищувати 1%.
Звертає увагу, що кредитор після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 №3498-IX не привів умови власних типових договорів у відповідність до вимог Закону України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 №1734-VIII, незаконно застосувавши процентну ставку в 1,5 %.
Скаржник наголошує на тому, що за змістом Закону України «Про споживче кредитування» умови кредитних договорів, які укладені з 24.12.2023 та передбачають процентну ставку у розмірі, що перевищує 1,00 %/день є нікчемними, як такі, що обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим законом. З огляду на вказане, скаржник вважає, що з відповідача підлягають до стягнення лише заборгованість за тілом кредиту в розмірі 6 000 грн, а проценти за користування не можуть бути стягнуті, оскільки умови договору щодо розміру процентної ставки є нікчемними, а суд, на переконання скаржника, не має повноважень здійснювати перерахунок з огляду на невизначеність розміру ставки, яка може бути в діапазоні від 0,0001% до 1 %.
Правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України позивач не скористався.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 24 червня 2026 року призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до таких висновків.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Колегія суддів вважає, що рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 31 березня 2026 року не повністю відповідає вказаним вимогам, з огляду на таке.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частина перша статті 633 ЦК України проголошує, що публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03.09.2015, який набрав чинності 30.09.2015, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини 3 статті 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 статті 11 Закону).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч.6 статті 11 вказаного Закону).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - ч.12 статті 11 Закону № 675-VIII.
Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Укладений між сторонами даної справи договір має специфіку, не властиву укладенню кредитних договорів у паперовому вигляді. Банківське обслуговування клієнтів здійснюється дистанційно, без відділень, а тому споживач самостійно розпоряджається наданими йому коштами. 
Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20.
У справі, рішення суду в якій переглядається, судом встановлено, що 19.05.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «КЛТ КРЕДИТ» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір № 10705 (надалі - Договір), шляхом його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором 010317, відправленим на номер мобільного телефону позичальника.
Відповідно до п.п. 1.1. Договору на умовах встановлених цим Договором, Товариство зобов`язується надати Позичальникові грошові кошти в розмірі 6000 гривень (шiсть тисяч гривень 00 копійок) (далі Кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом в строки, визначені цим Договором. 
Мета отримання Кредиту - на споживчі цілі (п. 1.2. Договору). 
Згідно з п.п. 1.3. – 1.4. Договору процентна ставка за користування Кредитом становить - 1.5% від суми Кредиту за кожний день (річна процентна ставка становить 547.50%) користування Кредитом. Процентна ставка за користування Кредитом є фіксованою. Строк надання Кредиту становить 365 днів, з сплатою Кредиту в кінці строку користування згідно Додатку №1 до цього Договору. Періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 20 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача, графіку платежів та реальної річної процентної ставки, що є Додатком №1 до цього Договору. 
Положенням п. 1.8. Договору передбачено, що Товариство здійснює переказ суми Кредиту на електронний платіжний засіб НОМЕР_1 , що належить Позичальникові.
Також, під час укладення вищевказаного договору, відповідачем 19.05.2024 підписано електронним підписом з одноразовим ідентифікатором Паспорт споживчого кредиту, в якому викладені умови надання позивачем кредитних коштів відповідачу.
Відповідно до листа Вих. № 20260109-30 від 09.01.2026 ТОВ «ПЕЙТЕК» встановлено, що було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта з маскою НОМЕР_2 від ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» на суму 6000,00 грн.
Згідно відповіді АТ «Ощадбанк» № 46/12-11/40437/2026/БТ від 23.03.2026 встановлено, що на ім`я ОСОБА_1 , відкрито банківський рахунок, до якого емітовано платіжну картку № НОМЕР_2 та 20.05.2024 відбулося зарахування коштів 6 000 грн 00 коп. Фінансовий номер телефону в анкетних даних ОСОБА_1 було визначено +380639752257.
Отже, судом правильно встановлено, що між сторонами виникли кредитні правовідносини.
Факт укладення кредитного договору та отримання відповідачкою кредитних коштів в сумі 6000 грн 00 коп. встановлено судом та не заперечується скаржником, а тому колегія суддів не ставить під сумнів вказані обставини.
На підтвердження розміру кредитної заборгованості позивачем до суду першої інстанції надано розрахунок заборгованості за кредитним договором, згідно якого загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» за Договором складає 38 850 грн 00 коп., з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 6 000,00 грн; прострочена заборгованість по несплаченим процентам за користування кредитом становить 32 850,00 грн.
Задовольняючи позов повністю, суд першої інстанції погодився з наданим позивачем розрахунком заборгованості та не ставив під сумнів правильність його обрахунку.
В апеляційній скарзі представник відповідачки не заперечуючи факт укладення кредитного договору, отримання ОСОБА_1 кредитних коштів в сумі 6 000 грн 00 коп. та невиконання нею взятих зобов`язань з повернення суми кредиту, не погоджується з розміром заборгованості по процентам за користування кредитними коштами.
Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Перевіряючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині визначення розміру заборгованості за процентами постановлене з порушенням норм матеріального права.
Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Згідно зі ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Закон України «Про споживче кредитування» визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.
Відповідно до ст. 1 Закону, що містить визначення термінів, 1-1) договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором;
1-2) денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту.
22 листопада 2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24 грудня 2023 року.
Цим Законом внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування», зокрема статтю 8 доповнено частиною п`ятою.
За приписами ч.5 ст.8 ЗУ «Про споживче кредитування» передбачено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. На підставі ч.5 ст.8 ЗУ «Про споживче кредитування», починаючи з 241 дня з дня набрання чинності ЗУ №3498-ІХ, тобто з 21.08.2024 максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої статті 8 ЗУ «Про споживче кредитування» не може перевищувати 1 %.
Відповідно до п.17 Розділу 4 Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Відповідно до ч.5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Тобто, нарахування денної процентної ставки в більшому розмірі ніж визначено в Перехідних положеннях закону є неправомірним.
Дія Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 щодо зменшення максимального розміру денної процентної ставки застосовується і як до договорів про споживчий кредит, укладених до набрання чинності Законом 3498-ІХ (до 24.12.2023), якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом, так і до договорів про споживчий кредит, які укладені після 24.12.2023.
Вказане свідчить про те, що у випадку укладення кредитних договорів після набрання чинності Законом України № 3498-ІХ, умови щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки застосовуються автоматично і не вимагають внесення змін до договору, так як характер цих правових норм є імперативним і не передбачає можливості відхилення від них при укладенні чи зміні договорів про надання споживчого кредиту.
Таким чином, враховуючи, що кредитний договір №10705 укладений сторонами 19.05.2024, умова щодо зниженої денної відсоткової ставки в 1,5 % діяла до 20.08.2024 включно, з 21.08.2024 відповідно до ч.5 ст.8 ЗУ «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Кредитний договір № 10705 був укладений 19.05.2024, а тому на нього розповсюджуються обмеження щодо розміру денної процентної ставки, встановлені Законом України «Про споживче кредитування» зі змінами, які набрали чинності 24.12.2023.
Отже, за Договором денна процентна ставка, починаючи з 21.08.2024 по 19.05.2025 (закінчення строку дії договору) повинна була становити 1,0%.
Відповідно до Додатку № 1 до Договору, денна процентна ставка складає 1, 5 %, загальні витрати за споживчим кредитом складають 32850 грн 00 коп., реальна річна процентна ставка складе 11910,94 % річних. Крім того, у Додатку наведено розрахунок денної процентної ставки за формулою, передбаченою ч. 4 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування».
Тобто, кредитор всупереч вимог закону визначив денну проценту ставку на весь строк дії договору в 1, 5 %, натомість з 19.05.2024 (дати укладення Договору) до 20.08.2024 розмір денної процентної ставки міг бути 1,5%, що узгоджується з п. 17 Розділу 4 Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування», однак, починаючи з 21.08.2024 розмір денної процентної ставки мав бути встановлений не більше 1%.
Враховуючи визначення позивачем в договорі денної процентної ставки з порушенням вказаних вимог закону, заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами має обраховуватись з 21.08.2024 по 19.05.2025 з урахуванням денної процентної ставки в 1 %, а тому наданий позивачем розрахунок заборгованості за відсотками підлягає перерахунку.
Так, ОСОБА_1 за період користування кредитними коштами з 19.05.2024 по 20.08.2024 проценти нараховані позивачем відповідно до умов договору та вимог закону за денною процентною ставкою 1,5 % і складають 8370 грн 00 коп., а за період з 21.08.2024 до 19.05.2025 відсотки мають бути обраховані за денною процентною ставкою 1 %, що становить 16 320 грн 00 коп. (272 дні х 60 грн). Загальна сума відсотків за 365 днів користування кредитом складає 24 690, 00 грн. (8370,00 грн + 16 320,00 грн).
Отже, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню проценти за користування кредитними коштами, нарахованими в межах дії строку кредитного договору, в сумі 24 690 грн і непогашена заборгованість за тілом кредиту в розмірі 6000 грн., що в сумі складає 30 690, 00 грн.
Щодо стягнення решти заборгованості за відсотками в розмірі 8 160,00 грн, в їх стягненні належить відмовити, оскільки вони нараховані позивачем з порушенням вимог Закону України «Про споживче кредитування» в редакції від 22.11.2023.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права та дійшов помилкового висновку про стягнення процентів у розмірі 32 850, 00 грн, а тому рішення суду в частині визначення суми заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача підлягає зміні, шляхом зменшення суми заборгованості з 38 850, 00 грн до 30 690, 00 грн.
Доводи скаржника про зменшення суми заборгованості до 6000 грн, враховуючи нікчемність умов кредитного договору про нарахування процентів за користування кредитним коштами за денною процентною ставкою в 1,5 %, колегія суддів оцінює критично, оскільки розмір процентів за користування коштами, визначений у п.1.3. Договору в розмірі 1,5 %, узгоджений сторонами при підписанні договору та протягом періоду з 19.05.2024 до 20.08.2024 відповідав вимогам Закону України «Про споживче кредитування», з 21.08.2024 розмір денної процентної ставки має бути не вище 1%, тобто, положення договору щодо розміру денної процентної ставки в частині, що перевищує визначений законом максимальний розмір є нікчемним, однак, це не є підставою визнавати повністю положення Договору щодо визначення процентної ставки нікчемним.
Розрахунок заборгованості по процентам за користування кредитними коштами належить провести відповідно до вимог законодавства, чинного на момент укладення договору та виникнення спірних правовідносин, з урахуванням п. 17 Розділу 4 Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування». Водночас, наведений скаржником контррозрахунок заборгованості суперечить умовам кредитного договору та Закону України «Про споживче кредитування» в частині визначення відсотків за користування кредитними коштами.
За викладених обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини справи, не врахував положень Закону України «Про споживче кредитування», Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 щодо обмеження розміру денної процентної ставки, внаслідок чого неправильно визначив розмір заборгованості. Отже рішення суду в частині визначення розміру заборгованості підлягає зміні шляхом зменшення суми боргу з 38 850, 00 грн до 30 690, 00 грн (6000 грн – тіло кредиту, 24 690, 00 грн – проценти за кредитом).
Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п.п. 1, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл витрат.
Згідно пункту 4 частини 1статті 382 ЦПК України у резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування судового рішення, та розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
За правилами ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції належить змінити, зміні підлягає і розподіл судових витрат, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу та судового збору за подання позовної заяви.
Так, судові витрати зі сплати судового збору за подання позову, які суд стягнув з відповідачки на користь ТОВ «КЛТ КРЕДИТ» належить зменшити пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, що буде складати 2 103, 02 грн. (2662,40 грн х 78,99% /100).
Розмір судових витрат за надану професійну правничу допомогу, які поніс позивач в суді першої інстанції та який визначив суд першої інстанції до стягнення з відповідачки в розмірі 6 000 грн підлягає зменшенню до 4 740 грн, з урахуванням часткового задоволення позовної заяви.
Крім того, з позивача на користь скаржника належить стягнути судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги пропорційно до розміру задоволених вимог, що складає 839,05 грн (3993,6 грн х 21,01% / 100).

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Небелиці Ростислава Васильовича - задовольнити частково.
Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 31 березня 2026 року у даній справі змінити в частині визначення розміру заборгованості за кредитним договором №10705 від 19.05.2024, зменшивши суму заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛТ КРЕДИТ» з 38 850 грн 00 коп. до 30 690 грн 00 коп. (тридцяти тисяч шістсот дев`яносто гривень 00 коп.).
В решті рішення суду залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛТ КРЕДИТ» судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в розмірі 2103, 02 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 740 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛТ КРЕДИТ» на користь ОСОБА_1  судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 839, 05 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Судді Ю.В. Сіренко 

О.М. Новіков

Т.Л. Фетісова