Справа № 743/1667/25 
Провадження № 2/743/210/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2026 року селище Ріпки

Ріпкинський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого — судді Макаревича Я. М.,
за участю секретаря судового засідання Довбенко О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Ріпки в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
І. Стислий виклад позиції позивача.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 16.01.2020 між товариством з обмеженою відповідальністю «Лінеура Україна» та відповідачем укладено договір № 447522 про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний одноразовим ідентифікатором відповідно до статті 12 Закону України «Про електронну комерцію».
ТОВ «Лінеура Україна» виконало свої зобов`язання та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 7 000 гривень шляхом перерахування на банківський картковий рахунок № НОМЕР_1 .
Право вимоги за кредитним договором перейшло до позивача на підставі договорів факторингу:
22.02.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Сіроко Фінанс» укладено договір факторингу № 015-220221;
22.08.2024 між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» укладено договір факторингу № 20240822/1.
Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 27 322,66 гривень: тіло кредиту — 7 000 гривень, заборгованість за процентами (у тому числі прострочені проценти) — 15 960 гривень, пеня — 0 гривень, інфляційне збільшення — 4 362,66 гривень. Крім того, позивач просить стягнути судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 422,40 гривень і витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 гривень.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі.
ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» звернулося до Ріпкинського районного суду Чернігівської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 29.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 12.03.2026.
Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 12.03.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 05.05.2026.
05.05.2026 справу знято з розгляду у зв`язку з перебуванням головуючого судді у відпустці.
Позивач та відповідач у судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце його проведення.
Ухвалою від 15.07.2026 суд постановив розглянути справу заочно на підставі наявних доказів відповідно до частини 4 статті 223, статей 280, 281 ЦПК України.
Фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося (частина 2 статті 247 ЦПК України).
ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
16.01.2020 між ТОВ «Лінеура Україна» і ОСОБА_1 укладено в електронній формі договір № 447522 про надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту. З боку відповідача договір підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором 16.01.2020 о 17:52:23. У той самий спосіб і того самого дня підписано паспорт споживчого кредиту та графік платежів (додаток № 1 до договору).
Згідно з пунктом 1.1 договору товариство надає клієнту грошові кошти в розмірі 7 000 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою.
Пунктом 1.2 договору передбачено, що позика видається строком на 30 днів. За графіком платежів (додаток № 1 до договору) дата повернення позики та сплати нарахованих процентів — не пізніше 15.02.2020; сума нарахованих процентів — 3 990 гривень; разом до оплати — 10 990 гривень. Отже, строк кредитування визначено періодом з 16.01.2020 по 15.02.2020.
Відповідно до пунктів 1.3.1 і 1.3.2 договору акційна і стандартна процентні ставки становлять 1,90 відсотка від суми позики за кожен день користування позикою (693,50 відсотка річних). За пунктом 1.4 договору сукупна вартість позики за акційною ставкою складає 10 990 гривень і включає проценти за користування позикою в розмірі 3 990 гривень.
За умовами пункту 3.4.2 договору у разі прострочення виконання зобов`язань більше ніж на 3 календарних дні клієнт зобов`язаний сплатити товариству процент за користування позикою у розмірі стандартної процентної ставки за кожен день користування позикою, починаючи з першого дня користування позикою у межах строку надання позики, зазначеного в пункті 1.2 договору. Згідно з пунктом 3.4.3 договору з 4 (четвертого) дня прострочення товариство відновлює щоденне нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, і таке нарахування здійснюється до дня повернення позики, але не більше ніж до 90-го дня прострочення.
Відповідно до підпункту 5 пункту 2.1 договору товариство має право укласти договір відступлення права вимоги за договором або договір факторингу з будь-якою третьою особою. Умови про обов`язковість одержання згоди позичальника на заміну кредитора договір не містить.
Кредитні кошти в розмірі 7 000 гривень перераховані на банківський картковий рахунок № НОМЕР_1 , вказаний відповідачем при укладенні договору, що підтверджується документом № 2345_241009092904, наданим ТОВ «Універсальні платіжні рішення» (сервіс онлайн-платежів «IPAY.UA»). Належність зазначеного платіжного інструменту відповідачу підтверджується даними, внесеними самим відповідачем при поданні заявки, і в ході розгляду справи не спростована.
22.02.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Сіроко Фінанс» укладено договір факторингу № 015-220221. Обсяг права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 447522, яке перейшло за цим договором, підтверджується витягом з реєстру прав вимог № 015-220221/01 від 22.02.2021 (додаткова угода № 1 до договору факторингу), згідно з яким залишок заборгованості за тілом становить 7 000 гривень, залишок заборгованості за процентами за користування — 15 960 гривень, залишок заборгованості за простроченими процентами — 0 гривень, загальна сума заборгованості — 22 960 гривень.
22.08.2024 між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» укладено договір факторингу № 20240822/1. Обсяг права вимоги, яке перейшло за цим договором, підтверджується реєстром прав вимог № 20240822/1 від 22.08.2024 (додаток № 1 до договору факторингу), у якому за порядковим номером 186 зазначено заборгованість ОСОБА_1 за договором № 447522 від 16.01.2020: залишок заборгованості за тілом — 7 000 гривень, залишок заборгованості за процентами за користування — 15 960 гривень, залишок заборгованості за простроченими процентами — 0 гривень, загальна сума заборгованості — 22 960 гривень.
Таким чином, право грошової вимоги за кредитним договором № 447522 від 16.01.2020 послідовно перейшло від ТОВ «Лінеура Україна» до ТОВ «Сіроко Фінанс», а від ТОВ «Сіроко Фінанс» — до позивача, в обсязі 22 960 гривень, який існував на момент кожного з переходів; ланцюг переходу права вимоги є безперервним.
Відповідач узятих на себе за кредитним договором зобов`язань щодо повернення кредиту і сплати процентів за користування ним у встановлений договором строк не виконав. Доказів часткового погашення заборгованості матеріали справи не містять.
Згідно з детальним розрахунком заборгованості (випискою з особового рахунку), складеним позивачем станом на 26.11.2025, заборгованість відповідача становить 27 322,66 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту — 7 000 гривень; заборгованість за процентами (у тому числі прострочені проценти) — 15 960 гривень; заборгованість за пенею — 0 гривень; інфляційне збільшення — 4 362,66 гривень.
З розрахунку вбачається, що проценти за користування кредитом у розмірі 15 960 гривень нараховані за 120 днів із розрахунку 133 гривні за кожен день користування позикою (1,90 відсотка від 7 000 гривень), а саме: за 30 днів строку кредитування (з 16.01.2020 по 15.02.2020) — 3 990 гривень, та за 90 днів прострочення (з 16.02.2020 по 15.05.2020) — 11 970 гривень.
Інфляційне збільшення в розмірі 4 362,66 гривень нараховане позивачем за період прострочення з 16.02.2020 по 23.02.2022 (739 днів) шляхом застосування сукупного індексу інфляції 1,19001124 до суми 22 960 гривень, тобто до суми, що включає як тіло кредиту, так і всі нараховані позивачем проценти за користування кредитом. Кредитне зобов`язання за договором виражене у гривні, без валютного еквівалента.
ІV. Норми права, які застосував суд, та оцінка аргументів сторін.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі статтею 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Кредитний договір укладається у письмовій формі (стаття 1055 ЦК України).
Відповідно до частин 1, 3, 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом оферти та акцепту, підписаного відповідно до статті 12 цього Закону. Моментом підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором (частина 1 статті 12 Закону).
Факт підписання договору одноразовим ідентифікатором підтверджується матеріалами справи. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що номер мобільного телефону, на який направлявся одноразовий ідентифікатор, не належить відповідачу або що ідентифікатор було використано іншою особою.
Сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору, договір укладено у передбаченій законом формі, у зв`язку з чим він є обов`язковим для виконання (стаття 629 ЦК України).
За приписом статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, воно підлягає виконанню в цей строк.
Згідно з абзацом 2 частини 1 статті 1048 ЦК України проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, якщо інше не встановлено договором.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 5 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 констатувала, що припис абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. Якщо умови кредитного договору передбачають можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування, суду необхідно здійснити тлумачення умов відповідного договору та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності за період після закінчення строку кредитування, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).
Як встановлено судом у розділі ІІІ цього рішення, відповідно до пунктів 3.4.2 і 3.4.3 кредитного договору у разі прострочення виконання зобов`язань більше ніж на три календарних дні нарахування процентів за стандартною процентною ставкою відновлюється і здійснюється до дня повернення позики, але не більше ніж до 90-го дня прострочення. Системне тлумачення цих пунктів дозволяє дійти висновку, що сторони передбачили нарахування процентів і за період після закінчення строку кредитування, тобто за неправомірну поведінку позичальника.
Додатковим аргументом на користь такого тлумачення є зміст графіку платежів (додатка № 1 до кредитного договору), у якому загальна вартість позики обчислена з розрахунку строку кредитування 30 днів і становить 10 990 гривень, з яких проценти — 3 990 гривень; жодних платежів після спливу цього строку графік платежів не передбачає. Це підтверджує, що сторони на момент укладення договору мали на увазі саме 30 днів як період нарахування процентів за користування кредитом.
Водночас за період після спливу строку кредитування користування коштами позичальником є неправомірним — позичальник не має права правомірно не повертати кредит, він зобов`язаний його повернути. Наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання врегульовані спеціальною нормою — частиною 2 статті 625 ЦК України, згідно з якою боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За цих обставин нарахування позивачем процентів за період поза межами строку кредитування на підставі пунктів 3.4.2, 3.4.3 кредитного договору і статті 1048 ЦК України не ґрунтується на вимогах закону, оскільки правовий режим таких платежів визначається спеціальною нормою — частиною 2 статті 625 ЦК України.
Строк кредитування за договором закінчився 15.02.2020. Нарахування позивачем процентів за період з 16.02.2020 по 15.05.2020 на загальну суму 11 970 гривень здійснено з порушенням наведеного вище правового режиму.
Розмір нарахованих позивачем сум відповідає умовам кредитного договору та вимогам закону, окрім процентів за період після закінчення строку кредитування у розмірі 11 970 гривень, нарахування яких є неправомірним. У цій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Водночас відмова в стягненні процентів, нарахованих поза межами строку кредитування, не позбавляє позивача правового захисту в охоронних правовідносинах. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 5 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 констатувала, що права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Інфляційні втрати і три проценти річних, передбачені цією нормою, нараховуються одночасно і мають різну правову природу. Інфляційні втрати — спосіб захисту майнового права кредитора шляхом компенсації знецінення коштів унаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення; за своєю природою це не штрафна санкція. Три проценти річних — особлива міра відповідальності боржника, що виступає платою за користування коштами кредитора в період прострочення.
Як встановлено судом у розділі ІІІ цього рішення, позивач заявив до стягнення інфляційні втрати (інфляційне збільшення) у розмірі 4 362,66 гривень, нараховані за період з 16.02.2020 по 23.02.2022. Розрахунок інфляційних втрат, наведений позивачем, не є вірним з таких підстав: сукупний індекс інфляції за вказаний період (1,19001124) застосований позивачем до суми 22 960 гривень, тобто до суми боргу, що включає й проценти в розмірі 11 970 гривень, нараховані поза межами строку кредитування, у стягненні яких судом відмовлено. Оскільки такі проценти нараховані неправомірно, вони не входять до складу простроченого грошового зобов`язання і не можуть бути базою нарахування інфляційних втрат.
Простроченим грошовим зобов`язанням відповідача станом на 16.02.2020 є 10 990 гривень (тіло кредиту 7 000 гривень і проценти за користування кредитом у межах строку кредитування 3 990 гривень). Із застосуванням сукупного індексу інфляції 1,19001124 за період з 16.02.2020 по 23.02.2022 інфляційні втрати становлять 2 088,22 гривень (10 990 ? 1,19001124 ? 10 990).
Відповідно інфляційні втрати у розмірі 2 088,22 гривень підлягають стягненню з відповідача на користь позивача за частиною 2 статті 625 ЦК України.
Стягнення з відповідача інфляційних втрат за частиною 2 статті 625 ЦК України реалізує охоронні правовідносини між сторонами, на правовий режим яких суд указав вище при відмові у стягненні процентів, нарахованих позивачем поза межами строку кредитування. Тобто за період прострочення відповідач відповідає не у формі договірних процентів за користування кредитом, а у формі компенсаційних виплат, передбачених статтею 625 ЦК України.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Належне виконання зобов`язань передбачає дотримання боржником усіх умов договору, у тому числі щодо строку виконання, способу виконання та розміру належних платежів.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач свого зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
У цій справі право вимоги до позивача перейшло через два послідовні договори відступлення:
договір 1 — договір факторингу від 22.02.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» і ТОВ «Сіроко Фінанс»;
договір 2 — договір факторингу від 22.08.2024 між ТОВ «Сіроко Фінанс» і позивачем.
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 
З цих міркувань суд оцінив кожну ланку ланцюга за такими критеріями: повноваження сторін кожного договору; правова природа кожного договору; дійсність переданої вимоги на момент укладення кожного договору; відповідність обсягу права вимоги по кожній ланці; документальне підтвердження кожного переходу.
Перевіривши кожну ланку, суд дійшов висновку, що ланцюг переходу права вимоги є безперервним: сторонами кожного договору були належні суб`єкти, обсяг вимоги відповідає попередній ланці, документальне підтвердження надане за всіма ланками. Право вимоги в обсязі, заявленому позивачем, на момент звернення до суду йому належить.
Таким чином, позивач є належним кредитором у спірних правовідносинах і має право вимагати від відповідача виконання зобов`язання за кредитним договором.
Відповідач відзиву на позовну заяву у строк, встановлений судом, не подала, наявність та розмір заборгованості не оспорила, доводів позивача про укладення кредитного договору, отримання кредитних коштів та порушення зобов`язання щодо їх повернення не спростувала. Жодних доказів недійсності кредитного договору в цілому або окремих його умов, погашення заборгованості в більшому розмірі, ніж враховано позивачем у розрахунку, або інших обставин, які б свідчили про неправильність обчислення суми боргу, відповідач суду не надалав. Власного контррозрахунку заборгованості відповідач також не подала.
Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За змістом частини 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Зважаючи на те, що позиція позивача обґрунтована письмовими доказами, які узгоджуються між собою, а відповідач жодних обставин, зазначених у позові, не спростував, суд вважає твердження позивача такими, що відповідають дійсним обставинам справи. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 23 березня 2020 року у справі № 331/7975/13-ц.
Оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що між ТОВ «Лінеура Україна» і відповідачем виникли кредитні правовідносини, у межах яких ТОВ «Лінеура Україна» належним чином виконало свої зобов`язання, надавши відповідачу кредитні кошти. Право грошової вимоги за цим кредитним договором у тому обсязі, який існував на момент його переходу, набув позивач. Водночас відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів у строки, визначені договором, не виконала.
За таких обставин позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором від 16.01.2020 № 447522 є обґрунтованими частково та підлягають задоволенню в розмірі 13 078,22 гривень з мотивів, наведених вище в розділі IV цього рішення. У задоволенні решти позовних вимог у розмірі 14 244,44 гривень слід відмовити.
V. Розподіл судових витрат.
Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору із застосуванням коефіцієнта 0,8 для пониження розміру ставки судового збору відповідно до частини 3 статті 4 Закону України «Про судовий збір» у сумі 2 422,40 гривень.
Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Загальний розмір позовних вимог становив 27 322,66 гривень, з яких задоволено 13 078,22 гривень, що становить 47,87 % від заявлених вимог (13 078,22 / 27 322,66 ? 100 %). За цим відсотком пропорційний розмір судового збору, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, становить 1 159,60 гривень (2 422,40 ? 47,87 %).
Позивач заявив до стягнення витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 гривень, на підтвердження чого надав такі документи: договір про надання правової допомоги від 24.11.2025 № 251124-19Ш, укладений з адвокатом Дзундзою О.В.; ордер про надання правової допомоги; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат.
Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України витрати, пов`язані з розглядом справи, включають витрати на професійну правничу допомогу. За змістом частин 1 і 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, а за результатами розгляду справи підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.
Витрати на підготовку та подання заяв, скарг, клопотань чи інших процесуальних документів у ході розгляду справи не підлягають окремому відшкодуванню. Аналогічна правова позиція викладена у додатковій постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 31 липня 2024 року у справі № 758/11022/21: заява сторони про подання доказів понесених витрат, а також процесуальні заяви і клопотання, що готуються самим адвокатом для суду в інтересах своєї сторони, не є правничою допомогою у розумінні статті 137 ЦПК України, а становлять процесуальні дії адвоката як представника, тому витрати на їх підготовку не підлягають окремому відшкодуванню. Водночас у попередньому (орієнтовному) розрахунку позивача вартість окремих позицій не деталізована, у зв`язку з чим виокремлення цієї позиції в грошовому виразі неможливе.
З урахуванням викладеного, документально підтвердженими та такими, що належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи, є витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 гривень.
Водночас, відповідно до частини 4 статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони. Аналогічних критеріїв дотримується і Європейський суд з прав людини при присудженні судових витрат за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: за висновком ЄСПЛ у рішенні від 23 січня 2014 року у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України (заява № 19336/04, пункт 268), заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній
розмір — обґрунтованим.
Дана справа за своїм змістом не є складною: спірні правовідносини стосуються стягнення заборгованості за кредитним договором, обставини справи підтверджуються обмеженим обсягом письмових доказів, відповідач відзиву на позов не подав і обставин, на які посилався позивач, не спростовував. Заявлені адвокатом роботи зводяться переважно до складання позовної заяви, яка за своєю структурою є типовою для цієї категорії спорів. З огляду на це, заявлений позивачем обсяг витрат на правничу допомогу є неспівмірним з фактично виконаною адвокатом роботою.
За цих обставин суд визнає обґрунтованими і такими, що відповідають критеріям співмірності, передбаченим частиною 4 статті 137 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 гривень.
Згідно з пунктом 1 частини 3 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову витрати на професійну правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги задоволено в розмірі 47,87 %, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню частина обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1 436,10 гривень (3 000 ? 47,87 %).
З урахуванням викладеного, керуючись статтями 12, 19, 141, 263, 264, 265, 268, 280 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» (код ЄДРПОУ 42655697, місцезнаходження: 79013, місто Львів, вулиця Степана Бандери, будинок 87, офіс 54) заборгованість за кредитним договором від 16.01.2020 № 447522 у розмірі 13 078 (тринадцять тисяч сімдесят вісім) гривень 22 копійки.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» (код ЄДРПОУ 42655697, місцезнаходження: 79013, місто Львів, вулиця Степана Бандери, будинок 87, офіс 54) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 436 (одна тисяча чотириста тридцять шість) гривень 10 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» (код ЄДРПОУ 42655697, місцезнаходження: 79013, місто Львів, вулиця Степана Бандери, будинок 87, офіс 54) понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 159 (одна тисяча сто п`ятдесят дев`ять) гривень 60 копійок.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду.
Апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Чернігівського апеляційного суду.
Повний текст рішення складено 15.07.2026.

Суддя Я. М. МАКАРЕВИЧ