КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/1498/2026 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року м. Київ
Справа № 760/27452/23

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді-доповідача Ящук Т.І., 
суддів Кирилюк Г.М., Ратнікової В.М. 
за участю секретаря судового засідання Слив`юк С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником Ліщишиним Ігорем Віталійовичем , на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 06 вересня 2024 року, ухвалене у складі судді Коробенка С.В.,
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,
встановив:

У листопаді 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовом до відповідача ОСОБА_3 , в якому просив стягнути з неї на свою користь аліменти на утримання їхнього спільного малолітнього сина ОСОБА_4 в розмірі 1/4 від усіх видів її доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 11 січня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.
В обґрунтування позову зазначив, що з кінця 2020 року, після припинення між сторонами фактичних шлюбних відносин, дитина залишилася на утриманні позивача, відповідач не надає жодної матеріальної допомоги.
Факт проживання дитини з позивачем підтверджується актами депутата Бучанської міської ради, довідками про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб, висновком органу опіки та піклування Солом`янської районної державної адміністрації, а також іншими документами.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 06 вересня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду, представник позивача ОСОБА_1 - Ліщишин І.В. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що посилання суду першої інстанції на постанову Київського апеляційного суду від 15 травня 2024 року у справі № 760/2096/22 є помилковим, оскільки дія зазначеної постанови була зупинена ухвалою Верховного Суду від 20 червня 2024 року.
В подальшому постановою Верховного Суду від 15 січня 2025 року у зазначеній справі вказану постанову апеляційного суду було скасовано, направлено справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
В результаті скасування постанови Київського апеляційного суду від 15 травня 2024 року було поновлено законну силу рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 30 червня 2023 року, яким відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відібрання дитини та повернення її матері.
Постановою Верховного Суду від 15 січня 2025 року було встановлено, що дитина проживає разом зі своїм батьком, за відсутності судового рішення про встановлення місця проживання дитини немає підстав для висновку, що відповідач (у справі № 760/2096/22) самочинно, без згоди матері, з якою на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, змінив її місце проживання, в тому числі способом її викрадення.
Постанова касаційного суду є остаточною і не підлягає перегляду, натомість нібито протиправність поведінки ОСОБА_1 та самочинної зміни місця проживання було встановлено скасованою постановою Київського апеляційного суду від 15 травня 2024 року.
Починаючи з грудня 2021 року і по день подання апеляційної скарги ОСОБА_4 фактично проживає з батьком, що підтверджується наявними у справі документами і не заперечувалося стороною відповідача в судовому засіданні.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_3 - Андрєєв М.А. заперечив проти вимог апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні, рішення суду першої інстанції - залишити без змін, мотивуючи тим, що надані позивачем документи на підтвердження проживання дитини разом з ним були отримані всупереч ухвалі Солом`янського районного суду міста Києва від 17 лютого 2022 року, оскільки він не міг змінювати місце проживання дитини без згоди матері.
Факти протиправного перебування дитини разом з позивачем також підтверджується постановою Вінницького апеляційного суду від 03 жовтня 2023 року у справі № 141/368/23, при розгляді якої суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність у ОСОБА_1 права на звернення до суду із заявою про видачу судового наказу, оскільки він порушив вимоги ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 17 лютого 2022 року у справі № 760/2096/22, якою було забезпечено позов, а також визначений органом опіки та піклування спосіб участі батька у вихованні дитини. В результаті апеляційного перегляду у справі № 141/368/23 судовий наказ Оратівського районного суду Вінницької області про стягнення аліментів зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини був скасований.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 - Андрєєв М.А. заперечив проти доводів і вимог апеляційної скарги, просив відмовити в її задоволенні з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.
Позивач ОСОБА_1 , його представник Ліщишин І.В. і відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового розгляду повідомлені належним чином. До початку розгляду справи від представника позивача до апеляційного суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача і його представника.
Неявка в судове засідання учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає апеляційному перегляду рішення суду відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
Звертаючись до суду першої інстанції з позовом про стягнення аліментів, позивач посилався на те, що його малолітній син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з позивачем, який і утримує сина, що підтверджується наявними в матеріалах справи письмовими доказами, тоді як відповідач проживає окремо та матеріально дитину не утримує.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що постановою Київського апеляційного суду від 15 травня 2024 року у справі № 760/2096/22 встановлено преюдиційний факт самовільного утримання позивачем із січня 2022 року дитини, з порушенням рішення виконавчого комітету Шосткинської міської ради від 01 грудня 2021 року. Вказаним судовим рішенням зобов`язано відібрати дитину від батька і повернути її матері за адресою: АДРЕСА_1 . Суд також визначив місце проживання ОСОБА_4 разом із матір`ю. 
З висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки він відповідає фактичним обставинам, нормам матеріального та процесуального права.

За змістом статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Частинами першою та другою статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу).
Згідно з частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За положеннями частин першої, третьої статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до частинами першою - третьою статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Як встановлено з матеріалів справи, на доведення факту проживання дитини ОСОБА_4 разом з позивачем ОСОБА_1 , до позовної заяви додано: 
- свідоцтво про народження від 11.11.2014 серії НОМЕР_1 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління у м. Києві (а.с. 4, т. 1); 
- довідку Оратівської селищної ради від 31.07.2023 року про те, що ОСОБА_1 разом із сином ОСОБА_4 зареєстровані як внутрішньо переміщені особи за адресою АДРЕСА_2 , а фактично проживають у АДРЕСА_3 з 05.03.2022 року (а.с. 32, т. 1); 
- довідку Оратівської селищної ради від 28.06.2023 № 26-122 про те, що ОСОБА_1 та його син ОСОБА_6 проживають як внутрішньо переміщені особи в АДРЕСА_2 (а.с. 33, т. 1); 
- довідки від 28.03.2022 № 531-5000542748 і від 28.03.2022 № 531-5000543288 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с. 34, т. 1);
- акт депутата Бучанської міської ради від 11.07.2023 про те, що ОСОБА_1 та його син ОСОБА_4 , зі слів сусідів, проживали без реєстрації за адресою АДРЕСА_4 у період з 25.12.2021 року по 03.03.2022 року (а.с. 38, т. 1);
- акт депутата Бучанської міської ради від 12.10.2023 про те, що ОСОБА_1 та його син ОСОБА_4 , зі слів сусідів, проживають на даний час без реєстрації за адресою АДРЕСА_4 (а.с. 39, т. 1).

Як вбачається з матеріалів справи, з даним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду 15 листопада 2023 року, посилаючись на те, що постановою Вінницького апеляційного суду від 03 жовтня 2023 року було скасовано судовий наказ Оратівського районного суду Вінницької області від 20 квітня 2023 року про стягнення аліментів зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_7 , та роз`яснено право стягувачу звернутися до суду в порядку позовного провадження.
З матеріалів справи та даних Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено наступне.
У січні 2022 року ОСОБА_3 звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , у якому просила: відібрати малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у ОСОБА_1 ; повернути малолітню дитину ОСОБА_3 за адресою реєстрації: АДРЕСА_1 ; визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю; встановити новий порядок спілкування ОСОБА_1 з сином лише у присутності матері та/або уповноваженої особи органу опіки та піклування протягом двох годин на тиждень за місцем проживання та без права забирати дитину з місця її проживання з обов`язковим попереднім узгодженням часу; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 завдану моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.
Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що 01 грудня 2021 року рішенням виконавчого комітету Шосткинської міської ради затверджено висновок про визначення способу участі батька у вихованні дітей. Відповідно до висновку, ОСОБА_1 може бачитися з дітьми, зокрема сином, щотижня з 18 години п`ятниці по 22 годину неділі, може забирати дітей на час канікул з місця фактичного проживання, при цьому зобов`язаний заздалегідь попереджати ОСОБА_3 та повертати дитину на початок учбового року.
ОСОБА_3 вказувала, що у січні 2022 року ОСОБА_1 викрав дитину та відмовився повернути дитину матері, перешкоджав у побаченнях та спілкуванні. Зазначила, що ОСОБА_1 порушив домовленості щодо місця проживання дитини, графік та умови побачень з сином, самостійно змінив його місце проживання. Викрадення дитини порушило його сталі соціальні зв`язки, унеможливило навчання, відвідування гуртків. Через викрадення порушується право дитини на освіту. 
У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 , у якому просив визначити постійне місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 17 лютого 2022 року у вказаній справі було задоволено заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову та зобов`язано ОСОБА_1 до набрання законної сили рішенням суду в даній справі:
- утриматися від вчинення перешкод у будь-який спосіб (шляхом ізоляції дитини, відібрання у неї телефону, заборони спілкування тощо) у спілкуванні ОСОБА_3 з сином ОСОБА_4 телефоном;
- утриматися від самовільної (без відома матері) зміни місця реєстрації та місця навчання дитини;
- неухильно дотримуватися рішення виконавчого комітету Шосткинської міської ради №365 від 01.12.2021 про затвердження висновку про визначення способу участі батька у вихованні дітей (крім випадків, коли вказане рішення буде змінено або скасовано у встановленому законодавством порядку).
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 24 березня 2023 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 15 травня 2024 року, встановлено, що відповідачем не виконується ухвала суду про забезпечення позову, тому, враховуючи негативні наслідки невиконання відповідачем вимог ухвали про забезпечення позову, суд застосував до ОСОБА_1 штраф на користь держави на суму 8052 грн. 

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 30 червня 2023 року позов ОСОБА_3 було задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 компенсацію за спричинену моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. 
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 - відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено: визначено місце проживання неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 .
Скасовано застосовані заходи забезпечення позову.

Постановою Київського апеляційного суду від 15 травня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково.
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 30 червня 2023 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відібрання дитини та повернення її матері, визначення місця проживання дитини, стягнення моральної шкоди - задоволено частково.
Відібрано малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у ОСОБА_1 та повернуто матері ОСОБА_3 за адресою реєстрації: АДРЕСА_1 .
Визначено місце проживання неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю - ОСОБА_3 .
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини з батьком - відмовлено ( а.с. 154- 162, т. 1)

Постановою Верховного Суду від 15 січня 2025 року  касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Постанову Київського апеляційного суду від 15 травня 2024 року в частині позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відібрання дитини та повернення її матері - скасовано та залишено в цій частині в силі рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 30 червня 2023 року.
Постанову Київського апеляційного суду від 15 травня 2024 року в частині позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місяця проживання дитини - скасовано, справу в цій частині справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Київського апеляційного суду від 24 вересня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка подана представником Андрєєвим М.А. , в частині вирішення позовних вимог про визначення місця проживання дитини - задоволено.
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 30 червня 2023 року - в частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з матір`ю, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_8 про визначення місяця проживання дитини з батьком - скасовано, та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з матір`ю - задоволено.
Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю - ОСОБА_3 .
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про визначення місяця проживання дитини з батьком - відмовлено.

Також з матеріалів справи встановлено, що 14 квітня 2023 року ОСОБА_1 звертався до Оратівського районного суду Вінницької області із заявою, в якій просив видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 на його користь аліментів на утримання спільного сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Оратівський районний суд Вінницької області 20 квітня 2023 року видав судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 квітня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.
Постановою Вінницького апеляційного суду від 03 жовтня 2023 року у справі № 141/268/23 було задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_3 та скасовано ухвалу Оратівського районного суду Вінницької області від 03 серпня 2023 року, ухвалено нове судове рішення, яким задоволено заяву ОСОБА_3 про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами; скасовано судовий наказ, виданий 20 квітня 2023 року Оратівським районним судом Вінницької області в цивільній справі №141/268/23 ( а.с. 107 -111, т. 1)
Ухвалюючи зазначену постанову, Вінницький апеляційний суд враховував наступні обставини:
- Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 17 лютого 2022 року вжито заходи забезпечення позову в цивільній справі №760/2096/22 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відібрання викраденої дитини та повернення її матері, визначення місця проживання дитини. Ухвалою суду зобов`язано ОСОБА_1 до набрання законної сили рішенням суду в даній справі: - утриматися від вчинення перешкод у будь-який спосіб (шляхом ізоляції дитини, відібрання у неї телефону, заборони спілкування тощо) у спілкуванні ОСОБА_3 з сином ОСОБА_4 телефоном; - утриматися від самовільної (без відома матері) зміни місця реєстрації та місця навчання дитини; - неухильно дотримуватися рішення виконавчого комітету Шостинської міської ради №365 від 01.12.2021 про затвердження висновку про визначення способу участі батька у вихованні дітей (крім випадків, коли вказане рішення буде змінено або скасовано у встановленому законодавством порядку) .
- Таким чином, 14 квітня 2023 року, на момент звернення ОСОБА_1 до суду із заявою про видачу судового наказу, існувало судове рішення, згідно якого останнього зобов`язано було утриматися від самовільної зміни місця реєстрації та місця навчання дитини, а також неухильно дотримуватись рішення виконавчого комітету міської ради про затвердження висновку про визначення способу участі батька у вихованні дітей.
- Крім цього, на момент звернення ОСОБА_1 із заявою про видачу судового наказу на розгляді у судах перебували також і інші справи: №760/11503/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення додаткових витрат на утримання дитини; №141/269/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини за минулий час; №589/5391/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення батьківства.
- Наявність відкритого провадження у справі про відібрання викраденої дитини, наявність ухвали суду, якою забезпечено позов у вищезгаданій справі і факту порушення ОСОБА_1 як вимог висновку органу опіки та піклування, так і вимог ухвали суду стверджують про відсутність у ОСОБА_1 права на звернення до суду із заявою про видачу судового наказу.

Також з матеріалів даної справи встановлено, що у квітні 2023 року ОСОБА_3 звернулася до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів.
16 травня 2023 року Шосткинським міськрайонним судом Сумської області видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня пред`явлення заяви про видачу судового наказу, тобто з 24 квітня 2023 року, і до повноліття дитини.
Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 18 грудня 2023 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Ліщишина І.В. про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами задоволено та скасовано судовий наказ, виданий 16.05.2023 року Шосткинським міськрайонним судом Сумської області № 589/2165/23 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відмовлено ОСОБА_3 у видачі судового наказу за її заявою про стягнення аліментів з ОСОБА_1 . 
Постановою Сумського апеляційного суду у справі № 589/2165/23 від 06 червня 2024 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Андрєєва М.А. задоволено. Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 18 грудня 2023 року - скасовано та прийнято постанову, якою відмовлено у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Ліщишина І.В. про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами.
Ухвалюючи постанову від 06 червня 2024 року, Сумський апеляційний суд виходив з наступних обставин:
- Дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 30.08.2018 офіційно зареєстрований разом з матір`ю по АДРЕСА_1 , що підтверджувалося доказами, які були додані до заяви про видачу судового наказу. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 17 лютого 2022 року вжито заходи забезпечення позову, якою зобов`язано ОСОБА_1 до набрання законної сили рішенням суду в даній справі, крім іншого, не змінювати місце проживання дитини, а також зобов`язано виконувати рішення виконавчого комітету Шосткинської міської ради №365, згідно якого син проживає з матір`ю. Тому, на час звернення ОСОБА_3 з заявою про видачу судового наказу і на час видачі судового наказу про стягнення аліментів, не було законних підстав для проживання дитини з батьком. ОСОБА_1 порушив графік та умови побачень з сином, визначений рішенням виконавчого комітету Шосткинської міської ради, самовільно змінив місце проживання дитини.
- Тому колегія суддів вважала помилковим висновок суду першої інстанції про скасування судового наказу та відмову ОСОБА_3 у видачі судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Суд безпідставно вважав, що проживання дитини з батьком свідчить про відсутність у нього обов`язку сплачувати аліменти.
Постановою Верховного Суду від 29 серпня 2024 року у справі № 589/2165/23 касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Васильченко М.М., - залишено без задоволення. Постанову Сумського апеляційного суду від 06 червня 2024 року - залишено без змін. 
Ухвалюючи вказану постанову, Верховний Суд погодився з висновками Сумського апеляційного суду про те, що на час звернення ОСОБА_3 із заявою про видачу судового наказу і на час видачі судового наказу про стягнення з батька дитини аліментів на її утримання не було законних підстав для проживання дитини з батьком.  Доводи заяви ОСОБА_1 не свідчать про наявність підстав для скасування судового наказу за нововиявленими обставинами ( а.с. 170 - 173, т. 1).

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
За положеннями частин першої, третьої статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Отже, зважаючи на те, що станом  на час ухвалення оскаржуваного рішення Солом`янським районним судом м. Києва від 06 вересня 2024 року був та залишається чинним на даний період часу судовий наказ Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 16 травня 2023 року про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), суд першої інстанції дійшов правильного по суті висновку про відмову в позові ОСОБА_1 .
Посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 15 січня 2025 року, в якій Верховний Суд зазначив, що неможливо вважати самочинною зміною місця проживання дитини одним з батьків, якщо таке проживання не було встановлене рішенням суду або органом опіки, колегія суддів відхиляє, оскільки постановою Верховного Суду від 29 серпня 2024 року у справі № 589/2165/23 про стягнення аліментів за заявою ОСОБА_3 встановлено правомірність стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_7 саме з батька ОСОБА_1 на користь матері ОСОБА_3 .
Крім того, після скасування касаційним судом постанови Київського апеляційного суду від 15 травня 2024 року справу в частині вирішення позовних вимог про визначення місця проживання дитини було направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. За результатами апеляційного перегляду постановою Київського апеляційного суду від 24 вересня 2025 року рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 30 червня 2023 року скасовано в частині вирішення позовних вимог про визначення місця проживання дитини та ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини задоволено і визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю - ОСОБА_3 , а в зустрічному позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини - відмовлено.
Київським апеляційним судом у постанові від 24 вересня 2025 року встановлено, що згідно з висновком органу опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 28 квітня 2023 №108-4756, ОСОБА_6 на сьогодні мешкає з батьком за адресою: АДРЕСА_5 , де відповідно до акту обстеження умов проживання від 31 березня 2023, складеного працівниками служби у справах дітей створені належні умови для проживання, розвитку та відпочинку. Батько займається вихованням та утриманням сина. 
Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 та відмовляючи у позові ОСОБА_1 , Київський апеляційний суд у постанові від 24 вересня 2025 року виходив з того, що ОСОБА_1 у січні 2022 року без згоди матері змінив місце проживання та навчання дитини; батько дитини, перешкоджаючи матері у спілкуванні із сином, позбавляє його як належної опіки і виховання з боку матері, так і порушує їх право на прямі контакти, що суперечить найкращим інтересам дитини і призводить до її відчуження від матері. З урахуванням усіх обставин справи апеляційний суд дійшов висновку, що найкращим інтересам дитини відповідає визначення місця проживання ОСОБА_4 з матір`ю ОСОБА_3 .
Відповідно до висновку Верховного Суду у постанові від 11 грудня 2024 року у справі № 672/186/24, «виходячи з обставин цієї справи, взявши до уваги, що батько без згоди матері змінив місце проживання дітей, а у його позові про визначення місця проживання дітей з батьком відмовлено судом з посиланням на інтереси дітей, він не може вважатися одним з батьків, разом з яким на правових підставах проживають діти. Отже ОСОБА_1 не є особою, на користь якої на підставі частини третьої статті 181 СК України можуть бути присуджені аліменти на утримання дітей.».
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не підтвердив свого права на отримання аліментів, оскільки з правової точки зору він не є тим з батьків, з ким проживає дитина, оскільки законним місцем проживання дитини є місце проживання відповідача ОСОБА_3 , враховуючи, що на час ухвалення судового рішення була чинною постанова Київського апеляційного суду про визначення місця проживання дитини з матір`ю, а також враховуючи висновки Верховного Суду у постанові від 29 серпня 2024 року у справі № 589/2165/23 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 .
Доводи апеляційної скарги зазначених висновків не спростовують, тому колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін як такого, що ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права. 
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 375, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником Ліщишиним Ігорем Віталійовичем , - залишити без задоволення.
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 06 вересня 2024 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено 22 липня 2026 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І. 

Судді: Кирилюк Г.М.

Ратнікова В.М.