УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №296/1778/26 Головуючий у 1-й інст. Зосименко О. М. 
Категорія 84 Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,
судді Бондар О.О., Шевчук А.М.

розглянув у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу №296/1778/26 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області, третя особа -Департамент реєстрації Житомирської міської ради про скасування арешту нерухомого майна, за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Житомирській області на додаткове рішення Богунського районного суду м. Житомира від 12 травня 2026 року, ухвалене під головуванням судді Зосименко О.М. в м. Житомирі, 

в с т а н о в и в :

У лютому 2026 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила скасувати обтяження у виді арешту нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження: 3663979), що був зареєстрований 30 серпня 2006 року Першою Житомирською державною нотаріальною конторою відносно квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі постанови б/н, виданою 22 серпня 2006 року слідчим відділом Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області, старшим слідчим Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області Корчук Е.В., виключити цей запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та стягнути з відповідача понесенні судові витрати.
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 23 квітня 2026 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Скасовано обтяження у виді арешту нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження: 3663979), що був зареєстрований 30 серпня 2006 року Першою Житомирською державною нотаріальною конторою відносно квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі постанови б/н, виданою 22 серпня 2006 року слідчим відділом Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області, старшим слідчим Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області Корчук Е.В. та виключено цей запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Стягнуто з ГУ Національної поліції в Житомирській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 1 331,20 грн. 
28 квітня 2026 року через підсистему «Електронний суд» від представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 надійшла заява про відшкодування витрат на правничу (правову) допомогу, у якій просила стягнути з ГУ Національної поліції в Житомирській області на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 16 700 грн., ухваливши додаткове рішення у справі.
Додатковим рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 12 травня 2026 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ГУ Національної поліції в Житомирській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 4 500 грн.
Не погоджуючись з додатковим рішенням суду першої інстанції ГУ Національної поліції в Житомирській області подало апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що заявлені позивачем витрати на правову допомогу не відповідають критерію реальності адвокатських витрат. У наданому представником позивача договорі відсутні фіксований розмір гонорару та визначення вартості години-часу роботи з обсягами наданих робіт. Зазначені представником позивача витрати на правничу допомогу, які включають послуги «надання усної консультації з вивченням документів» має організаційний характер та зводяться до формування правової позиції позивача та є складовою підготовки позовної заяви і за своєю суттю не може бути віднесена до правової допомоги, як окрема послуга. Звертає увагу на те, що позовна заява є необ`ємною (5 сторінок), що свідчить про те, що її підготовка не потребувала вивчення великого обсягу фактичних даних та часу на їх опрацювання. Крім того, «підготовка та направлення адвокатських запитів» не потребує значних часових затрат та є стандартною процесуальною дією з огляду на предмет спору, тому не може оцінюватись у заявленому розмірі. 
Зазначає, що обсяг відповіді на відзив – не великий (3 сторінки) та повторює текст позовної заяви, що вказує на те, що написання вказаного процесуального документа не потребувало додаткового вивчення обставин справи чи аналізу норм законодавства. Тому, представником позивача не доведено, що такі витрати на написання відповіді на відзив були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим, однак судом першої інстанції даний факт не було враховано в оскаржуваному рішенні. Вказує, що розгляд справи по суті та розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення відбулися в одне судове засідання в якому адвокат Захарченко С.В. участі не брала, що в свою чергу зменшує розмір витрат, оскільки вона не витрачала час та кошти на приїзд до суду. Звертає увагу на те, що предмет спору у цій справі не є складним, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними, тому вважає заявлені витрати є неспівмірними з обсягом наданих послуг. Враховуючи вищевикладене просить скасувати додаткове рішення Богунського районного суду м. Житомира від 12 травня 2026 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Порядок та підстави ухвалення додаткового рішення визначені статтею 270 ЦПК України.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Частиною 3 вказаної статті передбачено, що суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
Згідно зі статтею 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Статтею 246 ЦПК України передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.
Тобто для відшкодування понесених судових витрат учасник справи повинен подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс чи які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, до суду тієї інстанції, в якій такі витрати були чи будуть понесені, а також заявити клопотання про компенсацію судових витрат до закінчення судових дебатів та надати докази щодо розміру понесених витрат у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України.
Право сторони, яка має намір отримати за результатами розгляду спору по суті відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за рахунок іншої сторони, керуючись положеннями статей 124, 129 ГПК України (аналогічні положення закріплені й у статтях 134, 141 ЦПК України), кореспондується з її обов`язками: по-перше, зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла або очікує понести у зв`язку із розглядом справи у першій заяві по суті спору; по-друге, заявити про це до закінчення судових дебатів у справі; по-третє, подати до суду докази на підтвердження розміру таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (пункт 1.20 постанови Верховного Суду від 19 липня 2021 року у справі №910/16803/19).
У постанові від 31 липня 2024 року у справі №916/2929/22 Верховний Суд наголосив на різниці між заявою про стягнення судових витрат та заявою про намір подати докази понесення судових витрат, про яку йдеться у частині 8 статті 129 ГПК України (аналогічна норма міститься у частині 8 статті 141 ЦПК України). У вказаній нормі йдеться не про заяву про стягнення витрат, а саме про те, що розмір цих витрат встановлюється на підставі доказів, поданих або до закінчення судових дебатів у справі, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Тому, ключовим є те, коли саме особа, яка має намір стягнути судові витрати, подала до суду докази та які дії для цього вчинила.
Таким чином, наведені процесуальні норми вказують на те, що, при поданні доказів розміру витрат на професійну правничу допомогу, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, мають бути дотримані наступні дві умови:
- докази повинні бути подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду;
- до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила заяву про те, що такі докази будуть подані до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми такої заяви, зокрема не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів (постанови Верховного Суду від 27 січня 2022 року у справі №921/221/21, від 31 травня 2022 у справі №917/304/21, від 24 січня 2023 року у справі №922/4022/20).
З урахуванням принципу правової визначеності заявою про розподіл витрат на правову допомогу в розумінні частини восьмої статті 141 та частини першої статті 246 ЦПК України є усне чи письмове клопотання сторони до закінчення судових дебатів у справі про розмір понесених витрат на професійну правничу допомогу з доказами на їх підтвердження або із заявою про намір подати докази на підтвердження цих витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Протилежне тлумачення розумінні частини восьмої статті 141 та частини першої статті 246 ЦПК України суперечить принципу правової визначеності та посягає на гарантоване державою верховенство права.
Відповідне тлумачення надано у постанові Верховного Суду від 19 червня 2024 року у справі №401/1086/23, провадження №61-4103св24.
Не заявлення до ухвалення судового рішення про необхідність розподілу витрат на правничу допомогу та про подання відповідних доказів протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду є підставою для відмови у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо таких судових витрат.
Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 07 лютого 2024 року у справі №910/216/23.
У справі, що переглядається встановлено, що у лютому 2026 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила скасувати обтяження у виді арешту нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження: 3663979), що був зареєстрований 30 серпня 2006 року Першою Житомирською державною нотаріальною конторою відносно квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі постанови б/н, виданою 22 серпня 2006 року слідчим відділом Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області, старшим слідчим Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області Корчук Е.В., виключити цей запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та стягнути з відповідача понесенні судові витрати, в тому числі і витрати на професійну правничу допомогу.
30 березня 2026 року представником ОСОБА_1 – ОСОБА_2 подано відповідь на відзив, у якому також просила стягнути витрати на професійну правничу допомогу, докази яких буде подано у встановлений ЦПК України строк.
23 квітня 2026 року представником ОСОБА_1 – ОСОБА_2 подано заяву про розгляд справи у її відсутність та повідомлено про те, що протягом п`яти днів з дня оголошення рішення нею будуть подані докази на підтвердження витрат на правничу допомогу згідно ЦПК України.
23 квітня 2026 року Богунським районним судом м. Житомира ухвалено рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Скасовано обтяження у виді арешту нерухомого майна (реєстраційний номер обтяження: 3663979), що був зареєстрований 30 серпня 2006 року Першою Житомирською державною нотаріальною конторою відносно квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі постанови б/н, виданою 22 серпня 2006 року слідчим відділом Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області, старшим слідчим Житомирського МВ УМВС України в Житомирській області Корчук Е.В. та виключено цей запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Стягнуто з ГУ Національної поліції в Житомирській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в розмірі 1 331,20 грн.
28 квітня 2026 року представником ОСОБА_1 – ОСОБА_2 подано заяву про відшкодування витрат на правничу (правову) допомогу, у якій просила стягнути з ГУ Національної поліції в Житомирській області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 16 700 грн., ухваливши додаткове рішення у справі.
Відтак, заява представника ОСОБА_1 – Захарченко С.В. про розподіл судових витрат подана у визначений законом строк і не порушено порядок визначений ст. 141 ЦПК України.
Згідно з пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
У постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі №362/3912/18 (провадження №61-15005св19) та від 30 вересня 2020 року в справі №201/14495/16-ц (провадження №61-22962св19) викладено правовий висновок про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04, п. 269).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії», заява №58442/00, зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Розмір витрат на професійну правничу допомогу має бути не тільки доведений та документально обґрунтований, але й відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
На підтвердження витрат на професійну правову допомогу, до заяви про розподіл судових витрат представником ОСОБА_1 – ОСОБА_2 долучено: копію ордеру на надання правничої допомоги від 27.04.2026, копію договору №1 про надання правничої (правової) допомоги від 20.01.2026, копію додатку №1 до договору №1 про надання правничої (правової) допомоги від 20.01.2026, копію акту приймання-передачі виконаних робіт (надання послуг) від 27.04.2026, копію квитанції до прибуткового касового ордера №05-27/04/26 від 27.04.2026, квитанції №6883889 від 28.04.2026 та №6883890 від 28.04.2026 про направлення копії заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу ГУ Національній поліції в Житомирській області та Житомирській міській раді. 
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для ухвалення додаткового рішення та відшкодування позивачу витрат на професійну правничу допомогу, оскільки вони є фактично понесеними та документально підтвердженими.
Частина 3 ст. 141 ЦПК України встановлює, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.
Беручи до уваги характер правовідносин у даній справі, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом послуг, виходячи із засад цивільного законодавства щодо розумності та справедливості, суд першої інстанції правильно вважав, що відшкодуванню витрат на правову допомогу на користь позивача підлягає сума у розмірі 4500 грн.
Розмір такого стягнення судових витрат на правничу допомогу є розумним та справедливим, відповідає принципу співмірності із складністю справи та виконаним адвокатом обсягом робіт, при цьому захищає права позивача на отримання коштів, які ним було реально затрачено з метою захисту своїх прав та інтересів в суді першої інстанції, а також відповідає завданню цивільного судочинства, проголошеному у ст. 2 ЦПК України.
Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надана належна правова оцінка. 
Головним управлінням Національної поліції в Житомирській області не спростовано встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, що обґрунтовано викладені у мотивувальній частині додаткового рішення, та фактично зводяться до незгоди з висновками суду.
Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, додаткове рішення суду першої інстанції ухвалено в межах заявлених сторонами вимог, відповідно до положень матеріального та процесуального законодавства і підстави для його скасування відсутні.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону. 
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Житомирській області залишити без задоволення.
Додаткове рішення Богунського районного суду м. Житомира від 12 травня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Павицька Т. М.

Судді Бондар О. О.

Шевчук А. М.