Справа № 162/502/26
Провадження № 2-а/162/17/2026

ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 липня 2026 року селище Любешів
Любешівський районний суд Волинської області у складі
головуючого судді Цибень О.В.,
з участю секретаря судового засідання Будько І.М.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення
ВСТАНОВИВ:
Від представника позивача – адвоката Понікарчик І.А. через підсистему «Електронний суд» ЄСІТС 15.06.2026 до суду надійшов вказаний позов.
Вимоги обґрунтовані тим, щo 01 березня 2026 року щодо позивача винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ББА №418906, відповідно до якої позивач визнаний винним у скоєнні правопорушень, передбачених ч. 2 ст.126, ч.1 ст.121-3 КУпАП України, а саме в тому, що керував трактором без права керування, буксирував) та на причепі був відсутній дорожній номерний знак. Щодо позивача застосовано адміністративне стягнення у розмірі 3400 (три тисячі чотириста) гривень. Разом з тим, копію зазначеної постанови ОСОБА_1 не було вручено в день її винесення та не було належним чином надіслано поштовим зв`язком. Про існування оскаржуваної постанови позивач дізнався, отримавши постанову про відкриття виконавчого провадження та виклик державного виконавця 03.06.2026. Копію постанови представник позивача отримала 11.06.2026 на адвокатський запит від державного виконавця. Позивач має право керування відповідним транспортним засобом, проте 01.03.2026 він не керував трактором та не буксирував його, а перебував на робочому місці та виконував покладені на нього обов`язки. На підставі викладеного просить скасувати оскаржувану постанову та закрити провадження у справі. 
Ухвалою суду від 16.06.2026 поновлено позивачу строк для оскарження постанови, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, за наявними у справі матеріалами. Витребувано у Головного управління Національної поліції в Київській області матеріали справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126, ч.1 ст.121-3 КУпАП.
Представник відповідача подав до суду відзив, у якому просить відмовити у задоволенні позову з огляду на таке. Відповідно до постанови серії ББА № 418906 від 01.03.2026 року про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено штраф у розмірі 3400 гривень. Із вказаної постанови вбачається, що 01 березня 2026 року ОСОБА_1 керував транспортним засобом, не маючи права керувати таким транспортним засобом, чим порушив п. 2.1а ПДР України, за що передбачена відповідальність ч. 2 ст. 126 КУпАП. Згідно з поясненнями інспектора СРПП Фастівського РУП ГУНП в Київській області капітана поліції ОСОБА_2 01.03.2026 близько 13 год 15 хв по вул. Київській у с. Лишня Фастівського району Київської області керував трактором марки «John Deere» д.н.з. « НОМЕР_1 » з причепом, на якому відсутній державний номерний знак, при цьому не маючи посвідчення тракториста. За таких обставин позов ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, оскільки встановлено, що дії інспектора при винесенні постанови у справі про адміністративне правопорушення були вчинені на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами.
Від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій адвокат зазначає, що долучений відповідачем відеозапис не підтверджує обставин, викладених в оскаржуваній постанові, та з нього не вбачається моменту вчинення позивачем адміністративного правопорушення. Відеозапис містить лише процес складання постанови у справі про адміністративне правопорушення. На відеозаписі відсутня фіксація моменту руху транспортного засобу та його зупинка, а отже факт керування позивачем не підтверджено. Таким чином, наданий відповідачем відеозапис не підтверджує подію адміністративного правопорушення, зазначеного в постанові, та не може вважатися належним і достатнім доказом вини позивача. Сама постанова є рішенням суб`єкта владних повноважень, законність якого є предметом судового контролю у даній справі, а не доказом правомірності такого рішення. Разом з тим, відеодоказ, наданий відповідачем, підтверджує той факт, що розгляду справи щодо ОСОБА_1 не відбувалось, а лише винесено постанову про накладення адміністративного стягнення.
Інших заяв чи клопотань від сторін до суду не надходило.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що капітан поліції Слюсар М.П. 01.03.2026 виніс постанову серії ББА № 418906 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-3, ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладення стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 гривень.
Відповідно до змісту оскаржуваної постанови ОСОБА_1 близько 13 год 15 хв 01.03.2026 по вул. Київській у с. Лишня Фастівського району Київської області керував трактором марки «New Holland» д.н.з. « НОМЕР_1 » з причепом, на якому відсутній державний номерний знак, при цьому не маючи посвідчення тракториста.
Частиною 1 ст.121-3 КУпАП передбачено відповідальність за керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака.
Частина 2 ст.126 КУпАП передбачає відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 1 ст. 9 КАС України передбачено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч. 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність (ч. 1 ст. 9 КУпАП).
Відповідно до ч.2 ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, адміністративних правопорушень, передбачених частиною другою статті 122-2, частинами другою, третьою статті 132-1, статтею 132-2 цього Кодексу, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).
Частиною 1 ст.222 КУпАП встановлено, що органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил випуску у плавання малих, спортивних суден і водних мотоциклів, правил судноплавства на морських і внутрішніх водних шляхах, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів, зокрема і за частинами першою, другою і четвертою статті 126 КУпАП.
Відповідно до положень ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно зі ст. 73, 74 КАС України належними та допустимими є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом при вирішенні справи не беруться до уваги. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили (ч. 2, 3 ст. 90 КАС України).
Інструкцією із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 18 грудня 2018 року №1026 (надалі - Інструкція №1026) передбачено обов`язок поліцейських проводити повну фіксацію як факту вчинення адміністративного правопорушення, так і подальших процесуальних дій, що вчиняються поліцейськими. Згідно з пунктом 5 розділу ІІ Інструкції №1026 включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища (відвідування вбиральні, перерви для приймання їжі тощо). У процесі включення портативного відеореєстратора поліцейський повинен переконатися в точності встановлених на пристрої дати та часу. Метою обов`язкової відеофіксації процесу виявлення адміністративного правопорушення та процесуальних дій, що вчиняються поліцейським, є: забезпечення збирання об`єктивних доказів вчиненого правопорушення; усунення суперечностей, які можуть виникати у ході вчинення цих дій; перевірка правильності та законності дій як поліцейських, так і інших учасників у ході їх вчинення.
Для того щоб виявити вказане правопорушення, той чи інший транспортний засіб повинно бути зупинено працівниками поліції на законних підставах в противному випадку протиправність зупинки (за умови відсутності задокументованого порушення ПДР та подальшого притягнення до відповідальності), суд ставить під сумнів і саму процедуру виявлення нетверезого водія. Так у своєму рішенні від 15.03.2019 року ВС у справі № 686/11314/17 вказав, що оскільки поліцейським не задокументовано та не доведено належними та допустимими доказами факту порушення водієм ПДР, то вимоги інспектора до водія про пред`явлення документів на право керування ТЗ є неправомірними, а правоохоронці можуть зупиняти ТЗ лише коли є факт правопорушення. Таким чином зупинений, тобто до самої зупинки ТЗ повинен находитися у русі, оскільки керування таким засобом можливе лише коли останній рухається. 
Діюче законодавство, в тому числі ПДР, не містить визначення терміну «керування транспортним засобом», але таке визначення було наведено в п.27 ПВС України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», за яким керування транспортним засобом - виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора - водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування. За вимогами п. 1 ст. 8 Конвенції про дорожній рух яку ратифіковано Указом Президії ВП УРСР № 2614-УПІ від 25.04.1974 «Кожний транспортний засіб або склад транспортних засобів, які перебувають у русі, повинні мати водія». Крім того в рішенні № 404/4467/16-а від 20.02.19 року ВС/КАС зазначив, що «само по собі керування транспортним засобом розуміється як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі». Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.
Одночасно необхідно зазначити, що відповідно до вимог п 1.10 ПДР водій - це особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортного засобу, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі.
Виходячи із наведеного, під керуванням транспортних засобом необхідно розуміти безпосередньо перебування у русі транспортного засобу, такий рух повинен здійснюватися за допомогою дії водія.
У даному випадку, на поданому відповідачем відеозаписі не зафіксовано руху транспортного засобу, його зупинку та факту керування таким ОСОБА_1 .
При цьому суд звертає увагу, що не може бути підтвердженням порушення позивачем ПДР України лише сама постанова серії ББА № 418906 від 01.03.2026, оскільки лише описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом учинення особою такого порушення. Постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за своєю правовою природою є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.
Жодних інших належних та достатніх доказів на підтвердження винуватості позивача у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121-3, ч. 2 ст. 126 КУпАП відповідачем суду не надано.
Беручи до уваги принцип невинуватості особи, закріплений у Конвенції та Конституції України, та обов`язок суб`єкта владних повноважень доводити правомірність прийнятих ним рішень, закріплений у КАС, суд констатує, що відповідач жодним чином не довів правомірності оскаржуваної постанови, що не знайшло свого підтвердження і в доданих до відзиву доказах, а тому у суду відсутні підстави вважати, що позивачем дійсно були вчинені адміністративні правопорушення внаслідок недотримання ПДР.
Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.
Згідно з ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
У відповідності до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.
Будь-які сумніви та протиріччя, які виникають при розгляді адміністративного позову про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення суд тлумачить на користь особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, дотримуючись приписів ст. 62 Конституції України.
У рішенні по справі «Барбера, Мессеге і Хабардо проти Іспанії» ЄСПЛ зазначив, що п. 2 статті 6 Конвенції вимагає, щоб при здійсненні своїх повноважень судді відійшли від упередженої думки, що обвинувачений вчинив злочинне діяння, так як обов`язок доведення цього лежить на обвинуваченні та будь-який сумнів трактується на користь обвинуваченого.
Отже, на підставі відповідної практики ЄСПЛ можливо зробити однозначний висновок, що суд не має права перебирати на себе функцію обвинувача у справах про адміністративні правопорушення, які в розумінні Конвенції прирівнюються до кримінального провадження, оскільки в такому випадку суд перестає бути незалежним та неупередженим органом з розгляду спорів, що є безумовним порушенням ст.6 Конвенції в частині права кожного на справедливий суд. В такому випадку суд позбавлений можливості самостійно здійснювати збір додаткових доказів, що підтверджували б або спростовували б вину правопорушника, а отже судовий розгляд здійснюється на підставі наданих суду матеріалів.
Враховуючи викладені обставини в їх сукупності, а також те, що встановити у діях позивача складу інкримінованих адміністративних правопорушень лише за постановою у справі про адміністративне правопорушення неможливо, а відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами доводів позивача, з метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення щодо позивача підлягає закриттю.
На підставі ч.1 ст. 139 КАС України на користь ОСОБА_1 слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління національної поліції в Київській області 532,48 гривень судового збору.
Керуючись ст. 1,9, 251, 255 КУпАП, ст. 72-74, 132, 139, 286 КАС України, суд
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Київській області про оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.
Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серія ББА № 418906 від 01.03.2026 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121-3, ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 гривень - скасувати, а провадження у справі закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Київській області на користь ОСОБА_1 532,48 гривень (п`ятсот тридцять дві гривні 48 копійок) судового збору.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).
Представник позивача: адвокат Понікарчик Ірина Анатоліївна (адреса: вул. Свободи, 12, селище Любешів Камінь-Каширського району Волинської області; РНОКПП НОМЕР_3 ).
Відповідач: Головне управління Національної поліції в Київській області (адреса: вул. Володимирська, 15, м. Київ; код ЄДРПОУ 40108616).
Представник відповідача: Жеребят`єв Даніїл Сергійович (адреса вул. Володимирська, 15, м. Київ; РНОКПП НОМЕР_4 ).

Суддя Любешівського районного суду Волинської області Ольга ЦИБЕНЬ