| | Справа № 304/1254/26 Провадження № 3/304/547/2026

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

| 06 серпня 2026 року | м. Перечин

Суддя Перечинського районного суду Закарпатської області Ганько І.І., розглянувши матеріали, які надійшли з відділення поліції № 1 (м. Перечин) Ужгородського районного управління Головного Управління Національної поліції в Закарпатській області про притягнення до адміністративної відповідальності 

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, 

за ч. 5 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 

У С Т А Н О В И В:

двадцять четвертого червня 2026 року о 23.50 год та 03 липня 2026 року об 11.00 год у місті Перечин Ужгородського району Закарпатської області по вулиці Ужанській, ОСОБА_1 , будучи протягом року притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП (відділення поліції № 1 (м. Перечин) Ужгородського району Закарпатської області, постанова № ЕНА/7256039 від 25 травня 2026 року), у порушення вимог п. 2.1. «а» Правил дорожнього руху України, керував транспортним засобом марки «ВАЗ», р/н НОМЕР_1 , не маючи права керування таким транспортним засобом.
У судове засідання ОСОБА_1 жодного разу не з`явився, про місце, дату та час судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення із судовою повісткою, а також шляхом виклику по телефону; причини неявки суду не повідомляв, клопотання про відкладення розгляду справи не подавав. 
З огляду на те, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, будучи обізнаною про складання відносно нього протоколів про адміністративне правопорушення, не вжила заходів для явки до суду, не подала письмових заперечень проти протоколу, тому суддя вважає можливим розглянути справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Європейський Суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року наголосив, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження». Крім того, враховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суддя вважає за необхідне провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення. 
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суддя прийшов до такого висновку. 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Європейським Судом з прав людини неодноразово було наголошено, що суди при оцінці доказів мають керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Яременко проти України» від 12.06.2008, «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011, «Кобець проти України» від 14.02.2008).
Згідно з п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Пунктом 1.9. Правил, передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Диспозиція ч. 5 ст. 126 КУпАП передбачає відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою – четвертою цієї статті, зокрема, керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом (ч. 2 ст. 126 КУпАП).
Об`єктом правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а його об`єктивна сторона полягає, зокрема, у керуванні транспортним засобом особою, яка не має права керування транспортними засобами.
При цьому поняття повторності розкрито в пункті 2 частини 1 статті 35 КУпАП, а саме повторним правопорушенням є повторне протягом року вчинення однорідного правопорушення, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню.
Із матеріалів справи вбачається, що 24 червня о 23.50 год та 03 липня 2026 року об 11:00 год по вулиці Ужанській у місті Перечин Ужгородського району Закарпатської області ОСОБА_1 керував автомобілем марки «ВАЗ», р/н НОМЕР_1 , не маючи права керування транспортними засобами повторно протягом року, чим порушив вимоги п. 2.1. а ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Це підтверджується наступними доказами, зокрема протоколами про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 702255 від 25 червня 2026 року та серії ЕПР1 № 709460 від 03 липня 2026 року, даними ІП «Адміністративна практика» від 25 червня 2025 року, що долучені до протоколів та довідками заступника начальника відділення поліції № 1 від 25 червня 2026 року № 934962026 та № 98484-2026 від 06 липня 2026 року про відсутність у особи посвідчення водія, а також письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 25 червня 2026 року, в яких останній вказує, що в цей день керував транспортним засобом марки «ВАЗ 2107», р/н НОМЕР_1 . 
Наведені та досліджені в судовому засіданні докази дають підстави визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Суд визнає вищенаведені докази належними та допустимими в процесі доказування, оскільки такі здобуті уповноваженими особами, у спосіб та у порядку визначеному законом і безпосередньо стосуються обставин правопорушення.
Відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.
Оскільки обидва адміністративні правопорушення, що вчинені ОСОБА_1 , передбачені ч. 5 ст. 126 КУпАП, тому стягнення обиратиметься в межах санкції вказаної частини статті, що у свою чергу буде достатнім для досягнення мети, передбаченої статтями 1, 23 КУпАП.
Згідно із ч. 2 ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі.
Вирішуючи питання про вид і розмір адміністративного стягнення, суддя враховує характер вчиненого правопорушення, яке відноситься до грубих порушень Правил дорожнього руху України як таке, що безпосередньо впливає на безпеку дорожнього руху та її учасників, особу порушника, який у молодому віці до адміністративної відповідальності притягнутий повторно, з метою його виховання та попередження здійснення ним нових правопорушень, прийшов до висновку про необхідність накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу, розмір якого визначений санкцією безальтернативно.
Призначаючи ОСОБА_1 додаткове стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суддя враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, згідно з правовим висновком Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, викладеним у постанові від 04 вересня 2023 року у справі № 702/301/20, особі, яку визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого відповідною частиною статей 286, 286-1 Кримінального кодексу України, суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.
Зазначене знайшло своє відображення у листі Верховного Суду № 718/0/158-25 від 04.12.2025, де окрім іншого, вказано, що в санкціях ч. 5 ст. 126, ч. 1-4 ст. 130 КУпАП позбавлення права керування транспортним засобом є додатковим обов`язковим стягненням. Наприклад, норма ч. 5 ст. 126 КУпАП містить положення, які є імперативними щодо позбавлення права керування транспортним засобом, і таке стягнення має бути застосовано безальтернативно. При цьому дискреція в такому разі можлива лише щодо строку застосування такого заходу.
Отже приймаючи до уваги вищезазначене під час розгляду справ про адміністративні правопорушення під час вирішення питання про накладення адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом в тих випадках, коли особа такого права не мала або була його позбавлена, судам вказано на наявність підстав, з врахуванням статті 30 КУпАП, для застосування підходу аналогічному тому, що був сформований у вказаній постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 04.09.2023 у справі № 702/301/20.
Призначаючи покарання суддя також враховує, що внаслідок порушення особою, незалежно від наявності чи відсутності у неї посвідчення подія, правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту створюється реальна небезпека для життя і здоров`я інших осіб та спричиняється відповідна шкода, а тому покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в окремих випадках є необхідним з метою попередження спричинення такою особою шкоди здоров`ю чи навіть смерті іншим особам через порушення нею правил дорожнього руху в майбутньому, а також для дієвого впливу на сприйняття суспільством, у тому числі іншими водіями.
При цьому слід звернути увагу на підвищену суспільну небезпечність дій осіб, які керують транспортними засобами, не маючи достатніх теоретичних і практичних знань та не отримавши у передбаченому законом порядку посвідчення водія, оскільки вірогідність настання дорожньо-транспортної пригоди у такому випаду є значно вищою, а тому попереджувальна мета покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у такому випадку набуває особливого значення.
Підхід щодо неможливості призначення покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами особі, яка не отримувала посвідчення водія на право керування транспортними засобами, не відповідає засаді справедливості та принципу рівності всіх перед законом, а також нівелює попереджувальну мету покарання.
З урахуванням встановлених обставин, вищезазначеної правової позиції Верховного Суду, суддя прийшов до висновку, що відносно ОСОБА_1 , якому згідно з повідомленням заступника начальника відділення поліції № 1 (м. Перечин) № 98484-2026 від 06 липня 2026 року посвідчення водія не видавалося, слід також застосувати й додаткове стягнення у межах санкції ч. 5 ст. 126 КУпАП України у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк п`ять років. 
При цьому оскільки згідно з даними протоколу про адміністративне правопорушення транспортний засіб марки «ВАЗ», р/н НОМЕР_1 , належить ОСОБА_2 (а. с. 1), тому додаткове покарання у виді оплатного вилучення транспортного засобу ОСОБА_1 не призначається.
Відповідно до ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на 01 січня 2025 року згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» складає 665,60 грн. 
Керуючись ст. 33, 36, 40-1, 283, 284 КУпАП, суддя, 

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126 КУпАП і накласти стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 (сорок тисяч вісімсот) грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років та без оплатного вилучення транспортного засобу.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн 60 коп.
Роз`яснити, що відповідно до вимог ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2, 300-3 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови – не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. 
У порядку ст. 308 КУпАП у разі несплати штрафу у встановлений строк стягнути суму штрафу в порядку примусового виконання постанови у подвійному розмірі.
Постанова у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження. 
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу, до Закарпатського апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову, протягом десяти днів з дня її винесення.
Строк звернення постанови для виконання – три місяці з наступного дня після набрання постановою законної сили.

| Суддя: | Ганько І. І.