ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

30 червня 2026 року	Справа №160/4572/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: 
головуючого судді Турової О.М., 
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи в порядку письмового провадження у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - 
ВСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 23.12.2024 року № 68266-50469/Т-01/8-0400/24 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-ІУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2021-2023 роки, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії, починаючи з 21.11.2024;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2021-2023 роки, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії, починаючи з 21.11.2024.
В обґрунтування позовної заяви зазначається, що з 11.07.2006 року позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII. Поряд з цим, реалізуючи своє право відповідно до ст.10 Закону України від 09.07.2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон №1058-ІV), яким передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором, 21.11.2024 року ОСОБА_1 , досягнувши пенсійного віку, звернувся до відповідача із заявою про призначення йому пенсії за віком відповідно до Закону України №1058-ІV із застосування показника середньої заробітної плати по Україні за 2021-2023 роки, проте, відповідач листом від 23.12.2024 року №68266-50469/Т-01/8-0400/24 протиправно відмовив позивачеві у призначені пенсії за віком, посилаючись на те, що з 11.07.2006 року позивачеві вже була призначена пенсія за віком на пільгових умовах за Списком №1, при цьому, у розумінні приписів ст.40 Закону №1058-ІV показник заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки (з 2021 року по 2023 рік), може бути застосований саме при зверненні особи вперше в 2024 році за призначенням пенсії. Позивач вважає дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону №1058-ІV із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачені страхові внески за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, протиправними, посилаючись на те, що з 11.07.2006 року позивачеві було призначено пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, ніж Закон №1058-ІV, водночас за призначенням пенсії відповідно до Закону №1058-ІV позивач звернувся вперше 21.11.2024 року, тому й має право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV, із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2021-2023 роки, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії, починаючи з 21.11.2024 року. Таким чином, не погоджуючись з вищевказаною відмовою відповідача у призначенні пенсії за віком відповідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», позивач звернувся за захистом своїх прав до суду з цією позовною заявою. 
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.02.2025 року позовна заява ОСОБА_1 була залишена без руху та позивачеві надано строк - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали, для усунення недоліків позову шляхом подання до суду: належним чином завірених копій документів, долучених до позовної заяви, відповідно до кількості осіб, що беруть участь у справі, та для суду.
На виконання вимог вказаної ухвали суду 18.02.2025 року позивачем 21.04.2025 року усунуті означені недоліки позовної заяви.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.05.2025 року прийнято до розгляду вищевказану позовну заяву та відкрито провадження в адміністративній справі №160/4572/25, призначено цю справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
Копія позовної заяви з додатками до неї та копія ухвали суду від 07.05.2025 року скерована за допомогою електронних засобів зв`язку до електронного кабінету відповідача та доставлена до електронного кабінету підсистеми “Електронний суд” Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області 12.02.2025 року о 22:50год. та 08.05.2025 року о 17:59год., відповідно, що підтверджується довідками про доставку електронних листів, наявними в матеріалах справи, однак, станом на час розгляду справи відповідач правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.
При цьому, за приписами частини 6 статті 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, з огляду на таке. 
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходиться на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та з 11.07.2006 року отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1, шифр пенсії 103, призначену згідно зі ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-XII від 05.11.1991 року (далі по тексту - Закон №1788-ХІІ). 
Після призначення пенсії позивач продовжував працювати.
У зв`язку із набранням чинності з 01.01.2004 року Законом №1058-IV подальші перерахунки пенсії позивача проводилися згідно із цим Законом, що підтверджується матеріалами справи. 
21.11.2024 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з заявою про призначення йому з дати звернення (з 21.11.2024 року) пенсії за віком відповідно ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на загальних підставах, в якій також просив застосувати при призначенні пенсії за віком за Законом №1058-IV показник середньої заробітної плати по Україні за 2021-2023 роки, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії. 
За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії від 21.11.2024 року Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області листом від 23.12.2024 року №68266-50469/Т-01/8-0400/24 відмовило позивачеві у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV із застосування показника середньої заробітної плати по Україні за 2021-2023 роки, посилаючись на те, що ОСОБА_1 вже була призначена пенсія за віком на пільгових умовах за Списком №1 відповідно до п. «а» ст.13 Закону №1788-ХІІ, яка обчислена відповідно до Закону №1058-IV. На підставі особистої заяви ОСОБА_1 від 12.02.2024 року проведено перерахунок його пенсії з 01.02.2024 року, з урахуванням страхового стажу, набутого після попереднього перерахунку пенсії. Страховий стаж, позивача, зарахований по 31.01.2024, складає 52 роки 4 місяці 7 днів, додаткові роки за Список №1 – 35 років. Коефіцієнт страхового стажу з урахуванням величини оцінки одного року страхового стажу 1 % становить 0,85000. Пенсію обчислено відповідно до статей 27 і 28 Закону № 1058 виходячи із заробітної плати за період роботи з 01.07.1995 по 30,06.2000 та за даними, що містяться у реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування з 01.07.2000 по 31.12.2007. Індивідуальний коефіцієнт заробітної плати після оптимізації становить 2,27391. Середньомісячний заробіток для обчислення пенсії з урахуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015, 2016, роки, із застосуванням коефіцієнтів збільшення в розмірі 1,17; 1,11; 1,11; 1,14; 1,197; 1,0796 складає 18178,71 гри (3764,40 грн х 1,17 х 1,11 X 1,11 X 1,14 X 1,197 X 1,0796 = 7994,47 грн х 2,27391). З урахуванням вищезазначених вимог законодавства загальний розмір пенсійної виплати позивача станом на 01.12.2024 складає 15308,42 грн, у тому числі: 15451,90 грн – основний розмір пенсії (18178,71 грн х 0,85000); 665,88 грн – доплата за 62 роки понаднормового стажу (1074,00 грн прожитковий мінімум для осіб які втратили працездатність на 01.01.2016 х 62 %); - 809,36 грн – обмеження в індексації з 01.03.2023 року. Статтею 10 Закону № 1058 передбачено, що особі, яка має право на різні види пенсії а саме - за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника, призначається один з цих видів пенсії за її вибором. Отже, враховуючи вищезазначене, для проведення перерахунку пенсії законні підстави відсутні.
Незгода позивача з відмовою пенсійного органу у призначенні пенсії за віком згідно з Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зумовила звернення позивача до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на таке. 
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. 
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. 
Відповідно до п. «а» ч.1 ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від 05 листопада 1991 року (далі – Закон №1788-ХІІ) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах; жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці – жінкам.
З 01.01.2004 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. №1058-IV (далі - Закон №1058-IV). 
Так, згідно зі статтею 9 Закону №1058-IV за рахунок коштів ПФУ в солідарній систем призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Статтею 10 Закону №1058-IV передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Згідно з пунктом 2 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди вищезазначеним особам пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України «Про пенсійне забезпечення». У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Статтею 27 Закону №1058-IV встановлено, що розмір пенсії за віком визначається залежно від середньомісячного заробітку та коефіцієнту страхового стажу, обчислених за нормами статей 24, 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Згідно зі статтею 40 Закону №1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу, починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами у період до 1 січня 2016 року, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року незалежно від перерв.
За приписами частини четвертої статті 42 Закону №1058-IV, у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія.
Тобто, особи, які в питаннях пенсійного забезпечення мають пільгу, що виражається у зниженні пенсійного віку, проте, вид пенсії, що їм призначається - це пенсія за віком, яка згідно з вищенаведеними положеннями законодавства призначається, перераховується та виплачується відповідно до положень Закону №1058-IV.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 17.05.2021р. у справі №185/1473/17.
Частиною третьою статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходиться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
Аналіз зазначених норм законодавства свідчить, що переведенням з одного виду пенсії на інший є зміна виду пенсії, що визначені законодавством.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі № 336/372/16-а.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 з 11.07.2006 року призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1, шифр пенсії 103, відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Отже, у випадку задоволення заяви позивача про переведення (призначення) його на пенсію за віком на загальних підставах, буде відсутнє переведення з одного виду пенсії на інший, оскільки пенсія за віком на пільгових умовах, призначена йому відповідно до статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є різновидом пенсії за віком зі зменшенням загального пенсійного віку, що унеможливлює призначення позивачу пенсії за віком на загальних підставах повторно у зв`язку з досягненням загального пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Частиною 3 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» також передбачено, що визначена частиною другою статті 40 цього Закону середня заробітна плата (дохід) для призначення пенсії, тобто за три календарні роки, що передують року звернення, застосовуються лише у випадку переведення з одного виду пенсії на інший або призначення пенсії вперше.
З огляду на викладене, заява позивача до пенсійного органу стосувалась призначення того ж виду пенсії (пенсії за віком), що призначена йому у 2006 році, а тому такий самий вид пенсії не може бути призначений повторно на підставі положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та, відповідно, не може бути застосований при обчисленні пенсії показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три останні роки.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15 травня 2020 року справа № 334/13/16-а(2а/334/85/16) та від 17.05.2021р. у справі №185/1473/17.
Відтак, досягнення позивачем передбаченого законом пенсійного віку не зумовлює виникнення у нього права на повторне призначення вже призначеної пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку.
Той факт, що після призначення пенсії позивач продовжував працювати висновків суду не спростовує, оскільки вказана обставина може бути саме підставою для перерахунку пенсії, а не для її призначення із застосуванням показника середньої заробітної плати за відповідний період.
Також суд відхиляє посилання позивача, зокрема, на позицію, викладену в постановах Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №876/5312/17, від 17 квітня 2018 року у справі №348/2271/16-а та від 23.10.2020 року у справі №528/196/17, оскільки у вказаних справах до досягнення пенсійного віку позивачам виплачувалась пенсія за вислугу років, призначена відповідно до статті 55 Закону №1788-ХІІ, тобто інший вид пенсії, ніж пенсія за віком зі зниженням пенсійного віку, яку отримувала позивач у справі, що розглядається.
З аналогічних підстав не підлягають застосуванню й висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 06.03.2018 року у справі №185/1474/17, від 13.09.2018р. у справі №127/16610/17 та інших, наведених позивачем у позовній заяві, адже правовідносини у вказаних справах є відмінними за змістом від тих, що мають місце у цій справі.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій (рішення) та докази, надані позивачем, суд приходить до висновку, що встановлені у справі обставини спростовують позицію позивача, покладену в основу позовних вимог, позивач не довів обставин, які б свідчили про порушення його прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин, отже у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Питання розподілу судових витрат врегульовано ст.139 КАС України.
Зважаючи на відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду з цим позовом відповідно до приписів ст.139 КАС України позивачеві не відшкодовуються.
Керуючись ст. ст. 72-74, 77, 241-246, 250, 260-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –
ВИРІШИВ:
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 21910427, місцезнаходження: вул. Набережна Перемоги, 26, м. Дніпро, 49094) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – відмовити в повному обсязі.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та у строки, передбачені ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя О.М. Турова