Дата документу 24.08.2026 Справа № 335/11541/25

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 335/11541/25  Пр. № 22-ц/807/1553/26 | Головуючий у 1-й інстанції: Рибалко Н.І.  Суддя-доповідач Гончар М.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 серпня 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.
суддів Сакояна Д.І., Салтан Л.Г.
 
розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2  на рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2026 року у справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» (надалі – Банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2025 року Банк звернувся до суду з вищезазначеним позовом (а.с. 1-32), який в подальшому уточнив (а.с. 102-110), в якому просив стягнути з відповідача заборгованість станом на 04.08.2025 року у сумі 92726,73 грн., яка складається з заборгованості: - за кредитним договором від 28.03.2016 року № 200650140701 у розмірі 81769,87 грн., з яких: = 48925,34 грн. – заборгованість за кредитом, = 32844,53 грн. – заборгованість за процентами, = 00,00 грн. – заборгованість за комісією; - за кредитним договором від 08.11.2021 року № 3002011374501 у розмірі 10956,86 грн., з яких: = 9862,53 грн. – заборгованість за кредитом, = 02,71 грн. – заборгованість за процентами, = 1091,62 грн. – заборгованість за комісією, від сплати якої відповідач у добровільному порядку на користь Банку ухиляється, а також витрати зі сплати судового збору у сумі 2422,40 грн.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Рибалко Н.І. (а.с. 33). Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 35) відкрито провадження у даній справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 
Ухвалою суду першої інстанції (а.с. 59-60) витребувано у Банку докази для огляду в судових засіданнях, а саме: - оригінал кредитного договору № 200650140701 від 28.03.2016, укладеного між відповідачкою та АТ «Пумб» з додатками; - оригінал кредитного договору № 3002011374501 від 08.11.2021, укладений між відповідачкою та АТ «ПУМБ» з додатками; - електронний варіант письмового договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, з підписом про ознайомлення ОСОБА_1 ; - публічну пропозицію до договору № 200650140701 від 28.03.2016, підписану відповідачкою; - публічну пропозицію до договору № 3002011374501 від 08.11.2021, підписану відповідачкою; - розрахунок заборгованості по кредитному договору № 200650140701 від 28.03.2016, укладеного між відповідачкою та АТ «ПУМБ»; - розрахунок заборгованості по кредитному договору № 3002011374501 від 08.11.2021, укладеного між відповідачкою та АТ «ПУМБ»; - виписку по особовому рахунку по кредитному договору № 200650140701 від 28.03.2016, укладеного між відповідачкою та АТ «ПУМБ», - виписку по особовому рахунку по кредитному договору № 3002011374501 від 08.11.2021, укладеного між відповідачкою та АТ «ПУМБ». На виконання вищезазначеної ухвали АТ «ПУМБ» надано відповідні докази (а.с.73-76).

Рішенням Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2026 року  (а.с. 114-116) позов Банку у цій справі задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Банку (ЄДРПОУ 14282829) заборгованість за кредитним договором № 200650140701 від 28.03.2016 року у розмірі 81769,87 грн., за кредитним договором № 3002011374501 від 08.11.2021 року у розмірі 10956,86 грн., а всього стягнуто 92726,73 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Банку (ЄДРПОУ 14282829) судовий збір у розмірі 2422,40 грн. 

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач  ОСОБА_1 в особі представника Пузіна Д.М. у своїй апеляційній скарзі (а.с. 120-132) просила скасувати рішення суду першої інстанції, у задоволенні позову Банку відмовити в повному обсязі.
В автоматизованому порядку 26.05.2026 року для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Онищенка Е.А. та Трофимову Д.А. (а.с.135). Ухвалою апеляційного суду від 27.05.2026 року (а.с.136-138) витребувано у суду першої інстанції справу, яка надійшла до апеляційного суду 04.06.2026 року (а.с. 139). Ухвалою апеляційного суду від 05.06.2026 року (а.с. 140) апеляційну скаргу було залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків, які було усунуто у встановлений апеляційним судом строк (а.с. 142-146). Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 22.06.2026 року (а.с. 147), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання. Оскільки, відповідно до ст. 369 ч. 1 ЦПК України в редакції ЗУ від 19.06.2024 року № 3831-ІХ, якій набрав чинності з 19.07.2024 року, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (розрахунок: 3328,00 грн. * 30 = 99840,00 грн., у цій справі ціна позову 92726,73 грн. (а.с. 1), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Згідно із ст. 7 п. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. 

Банк не скористався своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу сторони відповідача у цій справі. Однак, в силу вимог ст. 360 ч.3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.

Сторона відповідача надала апеляційному суду додаткові пояснення у цій справі (а.с. 154-167).

В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження. Проте, має місце відповідне навантаження судді-доповідача і колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень; загальний штат суддів Запорізького апеляційного суду взагалі, а також перебування судді-доповідача у відпустці у період з 13.07.2026 року по 21.08.2026 року включно (довідка – а.с. 169).
В автоматизованому порядку 24.08.2026 року суддями Сакоян Д.І. та Салтан Л.Г. у цій справі замінено суддів Онищенка Е.А. та Трофимову Д.А. у зв`язку із тривалою відпусткою останніх (а.с. 170-171). 

Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 в особі представника Пузіна Д.М. у цій справі підлягає залишенню без задоволення у цій справі з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Судовими рішеннями є: … рішення, постанови… (ст. 258 ч. 1 п.2,3 ЦПК України).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції Закону України № 4173-IX від 19.12.2024, який набрав законної сили з 08.02.2025 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги ухвалює постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов Банку у цій справі у повному обсязі, керувався ст.ст. 509, 525-527, 530, 551, 610-612, 629, 634, 1048, 1049, 1054 ЦК України, ст. ст. 10, 12, 19, 43, 44, 49, 76-83, 133, 141, 258, 259, 263-265, 274-279, 354, 355 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності всіх позовних вимог Банку у цій справі.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалене із додержанням вимог закону, є правильним та законним.
Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України – питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду. 
Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.
Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що 28.03.2016 між Банком та ОСОБА_1 була підписана заява № 200650140701 про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідно до умов якої ОСОБА_1 просила відкрити на її ім`я поточний рахунок та надати кредитну картку, встановити на поточний рахунок кредитний ліміт в розмірі 15000,00 грн. Розрахунковий день 20 число місяця. Платіжна дата 20 число місяця (а.с.6 зворот). Підписанням цієї заяви власноручним підписом ОСОБА_1 підтверджує, що ця заява має новаційний характер і в результаті приєднання до ДКБО, дія Договорів на відкриття та обслуговування карткових рахунків, Договорів карткового рахунку, які раніше були укладені між ним та Банком припиняються на підставі ст. 604 ЦК України, ознайомлений з ДКБО, тарифами Банку та цілком згодний, всі умови ДКБО йому зрозумілі та не потребують пояснень. Заява відповідачки про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, публічна пропозиція Банку на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, становлять укладений сторонами договір, який є договором приєднання в силу ст. 634 ЦК України, що підтверджується їхніми підписами в заяві. Умовами Публічної пропозиції Банку на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, передбачено право Банку змінювати клієнту кредитний ліміт. Позивач виконав свої зобов`язання за кредитним договором № 200650140701, шляхом надання відповідачці кредитних коштів, що підтверджується випискою по особовому рахунку за період з 28.03.2026 по 10.03.2026. Відповідачка взяті на себе зобов`язання не виконувала неналежним чином, внаслідок чого станом на 04.08.2025 у неї виникла заборгованість за договором від 28.03.2016 № 200650140701 у розмірі 81769,87 грн., з яких: 48925,34 грн. – заборгованість за кредитом; 32844,53 грн. – заборгованість процентами; 00,00 грн. – заборгованість за комісією.
Крім того, між Банком та ОСОБА_1 08.11.2021 укладено кредитний договір № 3002011374501, на підставі якого відповідачці видано кредит на загальні споживчі цілі у сумі 11997,02 грн., зі фіксованою процентною ставкою 0,01%, із щомісячною комісією за обслуговування кредиту 3,5 %. Строк дії кредиту 24 місяців (а.с.7). Своїм власноручним підписом відповідачка підтвердила, що підписані нею 08.11.2021 заява № 3002011374501 із паспортом споживчого кредиту, складає договір про надання банківських послуг, в якому сторони узгодили, зокрема, строк кредитування; реальну річну процентну ставку, відсотки. З виписки/особового рахунку за період з 08.11.2021 по 10.03.2026 також вбачається, що відповідачка користувався кредитними коштами. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором № 3002011374501 від 08.11.2021 заборгованість відповідачки станом на 04.08.2025 становить 10956,86 грн., з яких: 9862,53 грн. – заборгованість за кредитом; 02,71 грн. – заборгованість процентами; 1091,62 грн. – заборгованість за комісією.
Пунктом 2.2.5 Частини 2 Публічної пропозиції Банку на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, вказано, що підписанням Заяви на приєднання до Договору, Клієнт беззастережно підтверджує, що на момент укладення Договору Клієнт ознайомився з повним текстом Договору (в тому числі Тарифами), повністю зрозумів його зміст та погоджується зі всіма умовами Договору. Пунктом 2.4.1 Частини 2 Публічної пропозиції Банку визначено, що договір діє протягом невизначеного строку і може бути розірваний за ініціативою Банку або за ініціативою Клієнта у випадках закриття всіх Карткових рахунків та інших рахунків, відкритих за цим Договором, та/ або відмови від усіх послуг Банку. Відповідно до п. 5.1.4. Частини 5 Публічної пропозиції Банку на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, клієнт зобов`язаний своєчасно та повністю відшкодовувати Банку сплачені ним кошти. Згідно п. 5.1.7. Частини 5 Публічної пропозиції Банку на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, клієнт зобов`язаний сплачувати заборгованість по договору, проценти за користування кредитними коштами, оплачувати комісії та неустойку, а також виконувати зобов`язання з повернення кредиту, в тому числі простроченої заборгованості, на умовах, в строки та в розмірі, що передбачені цим договором.
За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Умови договорів приєднання розробляються банком, а тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам банківських послуг та доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці Тарифи, Умови і правила надання банківських послуг, з якими був ознайомлений позичальник.
Матеріали справи містять підтвердження, що саме з доданими Банком до позовної заяви паспортом споживчого кредиту ознайомилась та погодилась відповідачка, підписуючи заяву №2001437508801, на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування, а також, що саме зазначені документи містили умови щодо сплати процентів та комісії за користування кредитними коштами, і саме у тих розмірах, які застосовані банком у наданому ним розрахунку заборгованості.
Банк направив письмову вимогу (повідомлення) відповідачці на адресу місця проживання, однак заборгованість відповідачкою погашена не була.
Отже, перевіривши надані позивачем розрахунки заборгованості, суд першої інстанції правильно визнав їх правильними, а також враховував, що відповідачем не було надано суду першої інстанції у цій справі доказів про погашення суми заборгованості або на спростування факту її наявності чи розміру.
При цьому, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про укладеність вищевказаних договорів між Банокм та відповідачкою, невиконання позичальником своїх зобов`язань щодо повернення, отриманих в борг коштів та наявності в неї боргових зобов`язань перед Банком.
За приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Судом першої інстанції також правильно було встановлено, що матеріали справи не містять та відповідачкою не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності вищезазначених кредитних договорів із Банком; зазначені договори недійсними не визнано. При цьому, встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорення або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду справи про стягнення заборгованості за кредитними договорами, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки, це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.
У відповідності до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Вимогами ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Як вбачається з положень ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно з вимог ст. ст. 526, 530, 611, 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до положень ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору, доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Приймаючи до уваги, що відповідач не сплатила своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитами та процентами, що має відображення у розрахунках заборгованості за договорами, які стороною відповідача у цій справі у суді першої інстанції не спростовані належними доказами, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги Банку є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у сумі 92726,73 грн., як про це у своєму вищезазначеному позові у цій справі просив Банк.
Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 є такими, що фактично дублюють доводи заперечень відповідача на позов Банку у цій справі у суді першої інстанції, яким суд першої інстанції вже надав належну оцінку, з якою погоджується апеляційний суд. 
Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача, яку вона та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою. 
Суд першої інстанції на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному з`ясуванню обставин цієї справи, зокрема в порядку задоволення клопотання представника відповідача витребував у Банку відповідні докази (а.с. 59-60) тощо. 
Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України. За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України). Підстави для звільнення від доказування сторони відповідача, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні. Відповідач та представник останньої не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову Банку та, відповідно, у спростування останнього у цій справі.
Суд першої інстанції правильно виходив при вирішенні цієї справи із: - презумпції правомірності правочину (ст. 204 ЦК України) – вищезазначених кредитних договорів, підписаних сторонами без зауважень, які у тому числі містять розмір процентної ставки та комісії за користування кредитом (заяви, копії - а.с.6 зворот - 7), належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та стороною відповідача апеляційному суду не були надані), оскільки їх недійсність прямо не встановлена законом та вони не визнані судом недійсними (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та стороною відповідача апеляційному суду не надані, так, відповідач у цій справі зустрічного позову про визнання недійсними кредитних договорів не подавала та у матеріалах цієї справи відсутнє будь-яке рішення іншого суду в іншій справі про визнання вищезазначених кредитних договорів недійними та стороною відповідача апеляційному суду не надано), - принципу обов`язковості договору (ст. 629 ЦК України), за змістом яких вищезазначені кредитні договори є обов`язковим для виконання їх сторонами.
Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги сторони відповідача. 
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України). В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні та зокрема стороною відповідача апеляційному суду не надані.
Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення. В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення. 
Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення по суті цієї справи.
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України. 
Крім того, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. 141 ЦПК України було вирішено питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції. 
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції у цій справі. 
Також, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови відповідачу у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, остання не має права на компенсацію за рахунок Банку будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом. 
Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2  залишити без задоволення.
Рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2026 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повна постанова апеляційним судом складена 24.08.2026 року.

Головуючий суддя | Суддя | Суддя
Гончар М.С. | Сакоян Д.І. | Салтан Л.Г.