РІШЕННЯ
Іменем України

08 вересня 2026 року 
м. Київ

справа №990/336/26
адміністративне провадження № П/990/336/26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Шевцової Н.В.,
суддів: Єзерова А.А.,  Шарапи В.М.,  Стеценка С.Г.,  Тацій Л.В., 
розглянув у судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу №990/336/26 за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії
УСТАНОВИВ:
Зміст позовних вимог 
1. 17.08.2026 ОСОБА_1 звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом до Вищої кваліфікаційної комісії України (далі - ВККС, Комісія, відповідач), у якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення ВККС від 05.08.2026 №105/зп-26 в частині затвердження результатів виконання практичного завдання кандидатом на посаду судді місцевого суду ОСОБА_1 (далі також - спірне рішення);
- зобов`язати Комісію повторно розглянути питання щодо результатів виконання практичного завдання кандидатом на посаду судді ОСОБА_1 з урахуванням встановленого факту технічної помилки у практичному завданні №1.3.8, листа Національної школи суддів України (далі - НШСУ) від 22.07.2026 №11-01/1922 та правової оцінки суду, наданої у цій справі.
Обставини справи
2. ВККС рішенням від 11.12.2024 №366/зп-24 оголосила добір кандидатів на посади суддів місцевого суду з урахуванням 1800 прогнозованих вакантних посад суддів у місцевих судах, а рішенням від 11.12.2024 №367/зп-24 оголосила прийняття від суддів, які мають намір бути переведеними до іншого місцевого суду, заяв про складання кваліфікаційного іспиту та затверджено текст відповідного оголошення.
3. За відповідною заявою ОСОБА_1 про допуск до участі в цьому доборі ВККС допустила його до складання кваліфікаційного іспиту. 
4. Рішенням Комісії від 12.05.2025 №105/зп-25 (зі змінами) призначено кваліфікаційний іспит для кандидатів на посаду судді місцевого суду та суддів, які виявили намір бути переведеними до іншого місцевого суду, та визначено таку черговість етапів його проведення: перший етап - тестування знань з історії української державності; другий етап - тестування загальних знань у сфері права та знань зі спеціалізації відповідного суду; третій етап - тестування когнітивних здібностей; четвертий етап - виконання практичного завдання зі спеціалізації відповідного суду.
5. Цим рішенням Комісія, серед іншого, визначила прохідний бал четвертого етапу кваліфікаційного іспиту (виконання практичного завдання зі спеціалізації відповідного суду) - 75 відсотків максимально можливого бала. 
6. Рішенням від 19.09.2025 №173/зп-25 ВККС призначила четвертий етап кваліфікаційного іспиту - виконання практичного завдання зі спеціалізації місцевого загального суду, до якого допустила 2 851 особу - кандидатів на посаду судді місцевого загального суду та суддів, які виявили намір бути переведеними до місцевого загального суду, що успішно склали тестування когнітивних здібностей та набрали прохідний бал, зокрема ОСОБА_1 .
7. Цим рішенням Комісія також визначила графік виконання практичного завдання зі спеціалізації місцевого загального суду та встановила особливості виконання практичного завдання. Серед іншого, ВККС встановила, що: кандидати на посаду судді місцевого суду та судді, які виявили намір бути переведеними до іншого місцевого суду, в межах однієї спеціалізації виконують одне завдання типу 2; максимально можливий бал на етапі виконання практичного завдання зі спеціалізації відповідного суду - 150; для розрахунку бала, який учасник отримує за виконання практичного завдання зі спеціалізації відповідного суду, застосовується коефіцієнт 2; прохідний бал четвертого етапу кваліфікаційного іспиту (виконання практичного завдання зі спеціалізації відповідного суду) - 75 відсотків від максимально можливого бала, або 112,5 бала.
8. Згідно із визначеним в рішенні ВККС від 19.09.2025 №173/зп-25 графіком 28.10.2025 ОСОБА_1 (код учасника 0009726) виконував практичне завдання зі спеціалізації місцевого загального суду.
9. Рішенням від 06.07.2026 №87/зп-26 Комісія затвердила кодовані результати виконання практичного завдання зі спеціалізації місцевого загального суду (четвертий етап кваліфікаційного іспиту). 
10. Згідно з додатком до цього рішення учасник із кодом 0009726 ( ОСОБА_1 ) за виконання практичного завдання набрав 103,76 бала, результат етапу кваліфікаційного іспиту - не складено.
11. 07.07.2026 до ВККС за вхідним номером 02-8215/26 надійшло звернення ОСОБА_1 щодо розгляду питання про наслідки допущення можливої помилки у фабулі практичного завдання зі спеціалізації місцевого загального суду (четвертий етап кваліфікаційного іспиту), яке 28.10.2025 складали кандидати на посаду судді місцевого суду першої групи, а саме помилкового зазначення виду судової експертизи. 
У цьому зверненні позивач просив: винести порушені в цій заяві питання на розгляд ВККС; звернутися до НШСУ як розробника баз практичних завдань для отримання інформації щодо наявності можливої помилки (невірного зазначення виду судової експертизи) у фабулі практичного завдання, а також щодо можливості впливу такої помилки на умови виконання завдання та об`єктивності його оцінювання; встановити та надати офіційну оцінку факту наявності помилки у практичному завданні; до розгляду цього звернення ВККС у пленарному складі та прийняття відповідного рішення утриматися від затвердження та/або оголошення декодованих результатів виконання практичного завдання зі спеціалізації місцевого загального суду (четвертий етап кваліфікаційного іспиту), яке 28.10.2025 складали кандидати на посаду судді місцевого суду першої групи; якщо ВККС встановить, що зазначена вище помилка у фабулі практичного завдання мала місце та могла вплинути на умови його виконання та об`єктивність оцінювання, розглянути питання щодо визнання результатів виконання практичного завдання такими, що не можуть бути використані для визначення результатів кваліфікаційного іспиту, та про призначення повторного виконання практичного завдання кандидатами на посаду судді місцевого суду першої групи, які складали його 28.10.2025, з метою забезпечення рівності кандидатів, об`єктивності та справедливості. 
12. Крім того, 13.07.2026 ОСОБА_1 звернувся до НШСУ зі зверненням щодо проведення перевірки на предмет можливої помилки у практичному завданні, за основу якого взято судове рішення Верховного Суду від 12.04.2023 у справі №205/375/20. У цьому зверненні позивач просив НШСУ як розробника баз практичних завдань для кваліфікаційного іспиту провести перевірку/аналіз зазначеного практичного завдання на предмет наявності помилки у назві експертизи та її можливого впливу на розуміння умов завдання та її різного тлумачення під час перевірки практичного завдання.
13. Листом від 22.07.2026 №11-01/1922 НШСУ у відповідь на лист ВККС від 14.07.2026 №21-4339/26 зазначила, що у практичному завданні висновок судово-психіатричного експерта після відповідей на предмет дослідження його спеціальних знань, тобто про психіатричний стан особи у конкретні проміжки часу, доповнено текстом, який явно є продовженням висновків судово-медичної експертизи. До такої невідповідності призвела технічна помилка під час формування завдання. Очевидність такої технічної помилки і те, що до відання судово-психіатричного експерта явно не належать питання, викладені у трьох останніх реченнях його висновку (щодо тілесних ушкоджень), не вплинули на правильність визначення видів судових експертиз у практичному завданні. За твердженням НШСУ, така технічна помилка у практичному завданні сама по собі не вплинула на умови його виконання та об`єктивність його оцінювання. 
14. Листом від 30.07.2026 №21-4769/26 ВККС у відповідь на звернення позивача від 07.07.2026 зазначила, що НШСУ розглянула викладену у його зверненні інформацію і не виявила недоліків, які б могли вплинути на умови виконання завдання та об`єктивність оцінювання робіт. З огляду на зазначене немає підстав для розгляду в засіданні Комісії питань, порушених у зверненні.
15. Рішенням від 05.08.2026 №105/зп-26 Комісія затвердила декодовані результати виконання практичного завдання зі спеціалізації місцевого загального суду (четвертий етап кваліфікаційного іспиту) кандидатами на посаду судді місцевого суду та суддями, які виявили намір бути переведеними до іншого місцевого суду. 
16. Згідно з цим рішенням та додатком до нього ОСОБА_1 (код учасника 0009726) визнано таким, що не склав іспит.
Підставою такого висновку відповідача слугувало те, що позивач за результатами виконання практичного завдання отримав 51,88 балів (в інформаційній системі), що відповідає 103,76 балам із застосуванням коефіцієнта. 
17. Так, за змістом екзаменаційної відомості оцінювання практичного завдання на етапі кваліфікаційного оцінювання члени екзаменаційної комісії за елементами оцінювання роботи ОСОБА_1 проставили такі бали:
1) 1.1 формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним/недоведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення/підстав для виправдання обвинуваченого із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає (максимальний бал 15), бали, які проставили члени екзаменаційної комісії: 10, 13, 15, 12; середній бал - 12,50000;
2) 1.2 кваліфікація діяння та застосування кримінального закону (максимальний бал 5), бали, які проставили члени екзаменаційної комісії: 5, 5, 3, 3; середній бал - 4,00000;
3) 1.3 докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів із урахуванням доводів сторін кримінального провадження (за наявності таких доводів) (максимальний бал 15), бали, які проставили члени екзаменаційної комісії: 11, 11, 9, 11; середній бал - 10,50000;
4) 1.4 призначення покарання, оцінка обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання (максимальний бал 15), бали, які проставили члени екзаменаційної комісії: 11, 11, 4, 8; середній бал - 8,50000;
5) 1.5 інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку (максимальний бал 5), бали, які проставили члени екзаменаційної комісії: 3, 0, 0, 0; середній бал - 0,75000;
6) 2.1 висновки суду по суті пред`явленого обвинувачення (максимальний бал 10), бали, які проставили члени екзаменаційної комісії: 7, 10, 9, 9; середній бал - 8,75000;
7) 2.2 висновки щодо інших питань при ухваленні вироку (максимальний бал 5), бали, які проставили члени екзаменаційної комісії: 3, 2, 4, 5; середній бал - 3,50000;
8) 3.1 логічність, структурованість, грамотність та послідовність викладення тексту модельного судового рішення (максимальний бал 3), бали, які проставили члени екзаменаційної комісії: 2, 2, 2, 2; середній бал - 2,00000;
9) 4.1 дотримання правил орфографії та пунктуації (максимальний бал 2), бали, які проставили члени екзаменаційної комісії: 1, 1, 1,5, 2; середній бал - 1,37500.
Остаточний бал учасника іспиту за практичне завдання 51,88.
18. ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом, не погоджуючись із рішенням ВККС від 05.08.2026 №105/зп-26 в частині, що його стосується.
Обґрунтування вимог і заперечень учасників справи
19. Позовні вимоги ОСОБА_1 умотивував тим, що Комісія ухвалила спірне рішення без урахування встановленого дефекту практичного завдання та без належної оцінки його впливу на результати іспиту. З огляду на зазначене позивач стверджує, що спірне рішення порушує його право на участь у доборі на посаду судді на засадах рівності, об`єктивності, передбачуваності та належного врядування. 
20. Так, на обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 28.10.2025 під час складання четвертого етапу кваліфікаційного іспиту у практичному завданні №1.3.8 він виявив дефект фабули справи - у тексті доказу «Висновок судово-психіатричного експерта від 10.01.2025 №12» після висновків щодо психічного стану обвинуваченого були включені три останні речення, які за змістом є висновками судово-медичної експертизи. Факт технічної помилки під час форматування практичного завдання офіційно підтвердила НШСУ в листі від 22.07.2026 №11-01/1922. А отже, на момент прийняття спірного рішення ВККС знала про наявність технічної помилки в матеріалах практичного завдання, проте не врахувала цей факт та не надала належної оцінки його впливу на результати іспиту.
21. Позивач наголошує, що відповідно до абзацу четвертого частини третьої статті 74 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон №1402-VIII) ВККС затверджує форму та зміст практичних завдань, а також порядок їх проведення, тому саме Комісія є суб`єктом владних повноважень, який несе відповідальність за законність процедури проведення іспиту та встановлення його результатів. НШСУ може розробляти завдання, однак не має повноважень визначати, чи впливає помилка на права учасників. Позивач також наполягає, що Комісія у своєму засіданні була зобов`язана розглянути лист НШСУ стосовно виявлення помилки у практичному завданні та прийняти процесуальне рішення із наданням правової оцінки впливу помилки на можливість об`єктивного оцінювання робіт.
22. Позивач підкреслює, що технічна помилка безпосередньо стосувалася критеріїв оцінювання роботи, оскільки виявлений дефект містився у висновку експерта, який був одним із ключових доказів у кримінальному провадженні, тому кандидати мали обов`язково оцінити його під час підготовки вироку. Така невідповідність створювала об`єктивну правову невизначеність щодо належної оцінки цього доказу та могла зумовити різні юридично обґрунтовані підходи кандидатів до його використання або відхилення під час написання вироку. Однак Комісія не встановила та не надала жодної оцінки тому, чи враховували члени екзаменаційної комісії зазначену помилка під час перевірки робіт, чи знали про неї, чи отримали будь-які додаткові методичні роз`яснення та чи могла вказана помилка вплинути на застосування під час оцінювання практичних завдань кандидатів Методичних вказівок з оцінювання практичного завдання, які ВККС затвердила рішенням від 30.04.2025 №96/зп-25 (далі - Методичні вказівки). У спірному рішенні Комісія взагалі не досліджувала ці обставини та не надала їм будь-якої правової оцінки, хоча на момент його ухвалення вже достеменно знала про існування технічної помилки.
23. Також позивач посилається на те, що спірне рішення порушує принципи рівності та послідовності адміністративної практики. У цьому контексті позивач зазначає, що в аналогічній ситуації за наслідками розгляду звернення кандидата та листа НШСУ щодо технічних недоліків практичного завдання ВККС прийняла рішення від 05.11.2025 №197/зп-25. У тому рішенні Комісія дійшла висновку про наявність обставин, які перешкоджають об`єктивній перевірці робіт та оцінюванню на засадах рівності умов для учасників іспиту, у зв`язку з чим визнала результати виконання робіт нечинними та призначила повторне виконання практичного завдання. Натомість у спірних правовідносинах Комісія не здійснила аналізу наслідків технічної помилки та застосувала до подібних фактичних обставин інший підхід без наведення причин такого відступу.
24. У відзиві представниця відповідача просить відмовити в задоволенні позову, стверджуючи, що позивач неправильно розуміє правову природу кваліфікаційного іспиту, правове значення технічної помилки та порядок встановлення результатів оцінювання.
25. Представниця відповідача зауважує, що до моменту, коли Комісія затвердила та оприлюднила кодовані результати етапу іспиту (виконання практичного завдання), позивач чи інші 110 учасників іспиту не зверталися до Комісії із зауваженнями або заявами про недоліки, помилки або некоректність тексту практичного завдання. І лише 07.07.2026, після затвердження зазначених результатів, позивач подав до Комісії звернення, у якому вперше вказав на ймовірну наявність помилки у фабулі практичного завдання. На переконання представниці відповідача, ці обставини доводять, що позивач повністю погоджувався зі змістом практичного завдання, не вбачав у ньому помилок чи перешкод для його виконання, допоки не дізнався про свій незадовільний бал. 
26. Поряд із цим представниця відповідача пояснює, що після отримання заяви позивача Комісія витребувала інформацію у розробника завдання - НШСУ, яка листом від 22.07.2026 №11-01/1922 повідомила, що поклала в основу завдання судове рішення Верховного Суду від 12.04.2023 у справі №205/375/20, де досліджувалися висновки судово-медичної та судово-психіатричної експертиз. НШСУ підтвердила наявність невідповідності, яку зумовила технічна помилка під час форматування матеріалів. Водночас НШСУ прямо зазначила, що вказана технічна помилка через її очевидність не вплинула на правильність визначення видів судових експертиз у завданні, умови його виконання та об`єктивність оцінювання робіт. Як переконує представниця відповідача, оскільки практичне завдання спрямоване на перевірку комплексних навичок самостійного правозастосування, аналізу обставин і мотивування висновків, а не на механічне відтворення тексту, учасник мав оцінити доказ за його суттю. Зауважує також, що переважна більшість кандидатів успішно впоралася із цим завданням і набрала прохідний бал, що доводить очевидність технічного недоліку для фахівця у сфері права. З огляду на наведене, Комісія листом від 30.07.2026 №21-4769/26 повідомила позивача, що за результатами розгляду його звернення не встановила обставин, які б доводили наявність у практичному завданні недоліків, що могли вплинути на умови його виконання та об`єктивність оцінювання. Надалі 05.08.2026 Комісія пленарним складом прийняла спірне рішення, яким затвердила декодовані результати виконання практичного завдання зі спеціалізації місцевого загального суду, в тому числі результат позивача. У цьому контексті представниця відповідача наголошує, що Положення про порядок складання кваліфікаційного іспиту та методика оцінювання кандидатів, яке ВККС затвердила рішенням від 19.06.2024 №185/зп-24 (далі - Положення №185/зп-24), не передбачає, що кожне звернення учасника іспиту після завершення оцінювання автоматично зумовлює необхідність повторного оцінювання практичних робіт або прийняття окремого рішення про наслідки такого звернення. Тим більше, що у спірному випадку НШСУ як розробник бази завдань іспиту не встановила обставин, які б впливали на умови виконання практичного завдання чи об`єктивність його оцінювання.
27. З огляду на зазначене представниця відповідача доводить, що позивач фактично підміняє передбачене законом повноваження Комісії щодо встановлення результатів кваліфікаційного іспиту власним баченням того, яке саме рішення мала прийняти Комісія за результатами його звернення. Водночас незгода позивача зі способом реагування на виявлену технічну помилку, який обрала Комісія, сама по собі не доводить протиправності спірного рішення.
28. Представниця відповідача також уважає безпідставним посилання позивача на рішення ВККС від 05.11.2025 №197/зп-25 як на доказ непослідовної адміністративної практики, оскільки фактичні обставини, за яких Комісія прийняла зазначене рішення, істотно відрізняються від обставин цієї справи. Так, рішення від 05.11.2025 №197/зп-25 ВККС прийняла за обставин, коли звернення учасника надійшло через два дні після іспиту, до початку проведення перевірки та оцінювання робіт, а НШСУ у листі від 28.10.2025 №12-01/2585 повідомила Комісії про необхідність анулювання результатів виконання цього практичного завдання та проведення відповідного етапу іспиту повторно. Саме за таких обставин Комісія встановила наявність обставин, які перешкоджали об`єктивній перевірці робіт та оцінюванню на засадах рівності умов для учасників іспиту. Натомість у цій справі позивач порушив питання про технічну помилку вже після повного завершення оцінювання та затвердження кодованих результатів робіт, і НШСУ за результатом його перевірки не встановила, що ця помилка вплинула на умови виконання практичного завдання чи об`єктивність його оцінювання. Відтак Комісія визначала наслідки виявлених обставин з урахуванням їх конкретного характеру та фактичного впливу на проведення і оцінювання відповідного етапу іспиту.
29. Насамкінець, представниця відповідача наполягає, що спірне рішення містить у собі всі необхідні елементи, оскільки Комісія навела в ньому фактичні обставини (опис процедури за участю позивача, перелік основних рішень, які мають значення для проведення конкурсу, нормативно-правове регулювання та іншу інформацію), результат яких породжує юридичні підстави для прийняття такого рішення. Водночас позовна заява не містить посилань на жодну з підстав, прямо передбачених законом, які могли б слугувати підставою для скасування спірного рішення. На переконання представниці відповідача, доводи позивача фактично зводяться до незгоди з результатами оцінювання, що саме по собі не є підставою для скасування рішень Комісії.
30. Позивач подав до суду відповідь на відзив, у якій заперечує проти доводів відповідача, стверджуючи, що наведені у відзиві доводи є необґрунтованими і відповідач не підтвердив їх належними доказами. 
31. Так, на спростування позиції відповідача позивач наполягає, що згідно з абзацом четвертим частини третьої статті 74 Закону №1402-VIII саме Комісія затверджує форму, зміст практичних завдань та встановлює результати іспиту, тоді як НШСУ не має повноважень оцінювати вплив виявлених помилок на права учасників. 
32. Також на противагу доводам відповідача про те, що встановлена технічна помилка не вплинула на умови виконання практичного завдання та об`єктивність його оцінювання, позивач зазначає, що члени екзаменаційної комісії під час перевірки робіт не знали про цю помилку та оцінювали завдання, виходячи з припущення про його внутрішню узгодженість. На думку позивача, твердження НШСУ про відсутність впливу дефекту є припущенням, оскільки ця установа не здійснювала оцінювання робіт і не володіє інформацією про те, як екзаменатори сприймали спірний доказ і враховували його під час виставлення балів. Позивач переконує, що саме Комісія мала встановити: чи знали члени екзаменаційної комісії про наявність помилки; чи враховували вони її під час оцінювання робіт; чи могла помилка вплинути на застосування Методичних вказівок. Однак, жодне із зазначених питань Комісія не досліджувала.
33. На спростування доводів про недобросовісність своїх дій через подання заяви після оприлюднення кодованих результатів, позивач наголошує, що раніше не мав можливості співвіднести власне виконання завдання з підсумковим балом і виявити вплив дефекту на результати оцінювання. Водночас він наполягає, що у своєму зверненні порушив питання не про незгоду з балом, а про наявність технічної помилки, що стосувалася всієї групи учасників.
34. Крім того, позивач зауважує, що відповідач не надав доказів на підтвердження тези про те, що переважна більшість кандидатів успішно впоралася із завданням. Натомість він стверджує, що статистичні результати першої групи, у складі якої він виконував практичне завдання, доводять протилежне. Так, 28 учасників із 111 (25,2%) не склали іспит; середній бал групи становив 58,6 бала, що критично близько до прохідного порогу в 56,25 бала; а максимальний бал становив лише 70,25 із 75 можливих. Вказані показники, на переконання позивача, підтверджують системний деструктивний вплив технічного браку фабули практичного завдання, який штучно ускладнив умови іспиту та призвів до зниження оцінок.
35. Стосовно тлумачення принципу рівності в межах добору позивач наголошує, що в позові не стверджував про відмінності умов усередині першої групи учасників, які 28.10.2025 отримали однакове завдання з однаковою технічною помилкою. За доводами позивача, питання рівності умов виникає стосовно різних груп кандидатів, які складали один і той самий етап добору на посаду судді, оскільки кандидати першої групи виконували практичне завдання з технічною помилкою у важливому доказі справи, тоді як кандидати інших груп складали цей етап за іншими практичними завданнями, які такого дефекту не містили. Позивач наполягає, що принцип рівності вимагає створення рівних умов для всіх учасників публічного конкурсу в межах єдиного етапу з однаковим прохідним балом. 
36. Щодо порушення послідовності адміністративної практики позивач зазначає, що застосування кардинально різних способів реагування на технічні помилки розробника (призначення повторного іспиту в одному випадку та повне ігнорування з посиланням на «дискрецію» в іншому), коли Комісія не винесла питання на пленарне засідання, є прямим порушенням принципу рівності умов конкурсу та передбачуваності адміністративної практики.
Процедурні питання, пов`язані з рухом справи в суді першої інстанції
37. Ухвалою від 19.08.2026 Верховний Суд відкрив провадження у цій справі, призначив її до розглядати по суті в судове засідання в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.
Цією ухвалою Верховний Суд також установив сторонам строки для подання до суду відзиву на позовну заяву (відзиву), відповіді на відзив, заперечення проти відповіді на відзив.
38. 28.08.2026 до Верховного Суду надійшов відзив на позовну заяву, а 29.08.2026 - відповідь на відзив.
39. Під час розгляду справи учасники справи клопотань не заявили.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
40. Згідно з частиною четвертої статті 22 КАС України Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи, зокрема, щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності ВККС.
41. Особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Вищої кваліфікаційної комісії суддів України визначено статтею 266 КАС України.
42. Відповідно до частини другої статті 128 Конституції України призначення на посаду судді здійснюється за конкурсом, крім випадків, визначених законом.
43. Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначає Закон №1402-VIII.
44. Так, згідно зі статтею 79 цього Закону конкурс на зайняття вакантної посади судді проводиться відповідно до цього Закону та положення про проведення конкурсу на зайняття вакантної посади судді, що затверджується ВККС, з дотриманням вимог законодавства про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків. Для проведення конкурсу на зайняття вакантної посади судді ВККС ухвалює рішення про його оголошення, розміщує (оприлюднює) відповідну інформацію на своєму офіційному веб-сайті та офіційному веб-порталі судової влади України. У рішенні про оголошення конкурсу зазначаються найменування судів, де є вакантні посади суддів, кількість таких посад, умови проведення конкурсу, дата, час і місце його проведення.
45. Відповідно до частини першої статті 92 Закону №1402-VIII ВККС є державним колегіальним органом суддівського врядування, який на постійній основі діє у системі правосуддя України.
46. Статті 93 Закону №1402-VIII визначено повноваження Комісії, до яких згідно з частиною першою цієї статті віднесено проведення добору кандидатів для призначення на посаду судді, у тому числі організація проведення щодо них спеціальної перевірки відповідно до закону та прийняття кваліфікаційного іспиту, а також затвердження порядку складання кваліфікаційного іспиту та методики оцінювання кандидатів.
47. Частиною першою статті 70 Закону №1402-VIII передбачено, що добір на посаду судді місцевого суду (далі - добір на посаду судді) здійснюється в порядку, визначеному цим Законом, та включає такі етапи: 1) оголошення добору на посаду судді; 2) подання особами, які виявили намір стати суддею, заяви та документів для участі у доборі на посаду судді; 3) допуск до участі у доборі на посаду судді; 4) складання кваліфікаційного іспиту; 5) проведення спеціальної перевірки, передбаченої цим Законом; 6) проведення перевірки особистих морально-психологічних якостей кандидатів на посаду судді (у разі визначення ВККС такої необхідності); 7) затвердження рейтингу кандидатів на посаду судді; 8) зарахування кандидатів на посаду судді до резерву на зайняття вакантних посад суддів.
48. Згідно з частинами першою - третьою статті 74 Закону №1402-VIII кваліфікаційний іспит є атестуванням професійної компетентності кандидата на посаду судді з метою виявлення належних знань, рівня підготовки та здатності здійснювати правосуддя у відповідному суді. Підставою для допуску до складання кваліфікаційного іспиту є рішення Комісії. Кваліфікаційний іспит проводиться шляхом складання анонімних тестувань та практичних завдань. Практичні завдання проводяться щодо вибраної (вибраних) кандидатом спеціалізації (спеціалізацій) суду. Форма та зміст тестувань, практичних завдань, а також порядок їх проведення затверджуються Комісією.
49. Частинами п`ятою, шостою, восьмою та одинадцятою статті 74 Закону №1402-VIII визначено, що кандидат на посаду судді вважається таким, що склав кваліфікаційний іспит з вибраної спеціалізації суду, якщо він: 1) набрав не менше 75 відсотків максимально можливого бала за тестування щодо загальних знань у сфері права та відповідної спеціалізації суду; 2) набрав не менше 75 відсотків максимально можливого бала за виконання практичного завдання щодо відповідної спеціалізації суду; 3) успішно пройшов тестування щодо когнітивних здібностей та історії української державності. Успішним проходженням вважається набрання кандидатом середнього допустимого бала тестування щодо когнітивних здібностей та історії української державності, встановленого ВККС.
ВККС встановлює прохідний бал кваліфікаційного іспиту, який не може бути нижчим за 75 відсотків максимально можливого бала за відповідне тестування (крім тестування щодо когнітивних здібностей та історії української державності) та виконання практичного завдання кваліфікаційного іспиту. Під час добору на посаду судді прохідний бал для кандидатів встановлюється з урахуванням кількості посад, щодо яких оголошено добір.
Інформація про результати кваліфікаційного іспиту є загальнодоступною та оприлюднюється на офіційному веб-сайті ВККС.
Порушення процедури проведення кваліфікаційного іспиту може бути оскаржено в порядку, встановленому законом.
50. Отже, за Законом №1402-VІІІ призначення на посаду судді здійснюється за конкурсом, який уповноважена проводити ВККС. Одним із етапів добору є складання кваліфікаційного іспиту, що проводиться шляхом складання анонімних тестувань та виконання практичного завдання. Особа вважається такою, що склала кваліфікаційний іспит з вибраної спеціалізації суду, якщо вона, серед іншого, набрала не менше 75 відсотків максимально можливого бала за виконання практичного завдання щодо відповідної спеціалізації суду.
51. На підставі пункту 6 частини першої статті 93 Закону №1402-VІІІ ВККС уповноважена затвердити, серед іншого, порядок складання кваліфікаційного іспиту та методику оцінювання кандидатів, положення про проведення конкурсу на зайняття вакантної посади судді, порядок та методологію кваліфікаційного оцінювання.
52. Так, на виконання зазначених повноважень ВККС затвердила Положення №185/зп-24, в якому визначила організаційно-правові засади підготовки та проведення кваліфікаційного іспиту.
53. Згідно з пунктами 1.1, 1.2 розділу 1 цього Положення кваліфікаційний іспит (далі - іспит) є атестуванням та основним засобом встановлення відповідності кандидата на посаду судді та судді (далі - учасник, учасники) критерію професійної компетентності. Метою іспиту є виявлення належних знань, рівня підготовки та здатності учасника здійснювати правосуддя у суді відповідного рівня та спеціалізації.
54. За змістом підпункту 1.3.5 пункту 1.3. розділу 1 Положення №185/зп-24 завданнями іспиту є встановлення відповідності учасника вимогам до посади судді відповідного рівня та спеціалізації за критерієм професійної компетентності та за визначеними показниками, зокрема щодо здатності практичного застосування знань у сфері права у суді відповідного рівня та спеціалізації, що встановлюється за сукупністю таких складових: вміння застосовувати знання у сфері права; навички юридичних письма; навички правничої аргументації.
55. Основними принципами іспиту є об`єктивність, неупередженість, запобігання конфлікту інтересів, прозорість, рівність умов для його учасників та дотримання встановлених законодавством правил поведінки щодо конфлікту інтересів (пункт 1.6 розділу 1 Положення №185/зп-24).
56. Згідно з пункт 1.8 розділу 1 Положення №185/зп-24 засобами проведення іспиту є: складання анонімного тестування, що визначає рівень когнітивних здібностей, знань з історії української державності, загальних знань у сфері права та зі спеціалізації суду відповідного рівня та виконання практичного завдання, що визначає рівень здатності практичного застосування знань у сфері права в суді відповідного рівня та спеціалізації. 
57. Відповідно до пункту 1.15 розділу 1 Положення №185/зп-24 за результатами успішного проходження певного етапу (певних етапів) іспиту Комісія може ухвалити рішення про допуск учасника (учасників) до наступного етапу.
58. Пунктом 2.8 розділу 2 Положення №185/зп-24 визначено типи практичних завдань, зокрема, тип 2 - модельне судове рішення, що складається зі вступної, описової (крім кримінального судочинства) та/або частково мотивувальної частини, на підставі даних якого учасник повинен продовжити його викладення. Кількість модельних судових рішень визначається рішенням Комісії.
59. Відповідно до пункту 2.9 розділу 2 Положення №185/зп-24 практичне завдання виявляє рівень практичних навичок та умінь у правозастосуванні, а саме: уміння критично мислити та правильно оцінювати фактичні обставини справи; уміння мотивувати свою позицію; уміння застосовувати джерела права, що релевантні до спірних правовідносин; уміння вирішувати правову проблему; уміння лаконічно викладати свою позицію; уміння дотримуватись норм мовних засобів офіційно-ділового стилю.
60. Під час виконання практичного завдання учаснику необхідно сформулювати правильне, на його думку, модельне рішення суду та/або продовжити викладення запропонованої частини модельного судового рішення на підставі матеріалів завдання (пункт 4.13 розділу 4 Положення № 185/зп-24).
61. Пунктом 5.5 розділу 5 Положення №185/зп-24 визначено порядок оцінювання результатів виконання практичного завдання.
62. Так, відповідно до підпункту 5.5.1 пункту 5.5 розділу 5 Положення №185/зп-24 практичне завдання оцінюється екзаменаційною комісією, склад якої затверджується рішенням Комісії.
63. Підпунктом 5.5.4 пункту 5.5 розділу 5 Положення №185/зп-24 передбачено, що методичні вказівки з оцінювання практичного завдання затверджуються Комісією та оприлюднюються на її офіційному вебсайті.
64. Згідно з підпунктами 5.5.5, 5.5.6 пункту 5.5. розділу 5 Положення №185/зп-24 перевірка практичного завдання полягає у встановленні відповідності змісту виконаного учасником завдання показникам (методичним вказівкам) з оцінювання цього завдання. 
Під час оцінювання практичного завдання члени екзаменаційної комісії виставляють оцінки за кожен передбачений елемент у кількості балів, визначених методичними вказівками. Оцінка члена екзаменаційної комісії за виконане учасником практичне завдання формується на підставі суми його оцінок за кожен елемент, передбачений методичними вказівками.
65. Відповідно до підпункту 5.5.8 пункту 5.5. розділу 5 Положення №185/зп-24 після оцінювання практичного завдання усіма членами екзаменаційної комісії інформаційною системою визначаються середні арифметичні оцінки за кожним елементом, передбаченим методичними вказівками, на підставі оцінок членів екзаменаційної комісії за ці елементи. Бал учасника за практичне завдання формується інформаційною системою на підставі суми середніх арифметичних оцінок за кожен елемент, передбачений методичними вказівками, шляхом округлення бала до сотих (другої цифри після коми).
66. Пунктом 5.6. розділу 5 Положення №185/зп-24 передбачено, що бали за кожен етап іспиту визначаються окремо.
67. Кількість балів за модельне (модельні) судове (судові) рішення у разі виконання практичного завдання типу 2 та/або модельну судову справу у разі виконання практичного завдання типу 1 визначається на підставі методичних вказівок з оцінювання практичного завдання та/або рішенням Комісії (пункт 5.8 розділу 5 Положення №185/зп-24).
68. На виконання наведених вище приписів Положення №185/зп-24 ВККС затвердила Методичні вказівки, у яких передбачила, що за модельне судове рішення (матеріальне право) виставляється оцінка за шкалою 75 балів .
69. Цими Методичними вказівками також визначено елементи практичного завдання, що підлягають оцінюванню та кількість балів за кожен елемент оцінювання, а саме: 
1) мотивувальна частина оцінюється від 0 до 55 балів, з яких:
1.1 визначення ключового питання у спорі 0- 5 (кандидат демонструє уміння правильно кваліфікувати правовідносини, аналізувати обставини справи в цілому, формувати висновок про їх вплив на конфліктне правовідношення, а також виокремити основну причину виникнення спору);
1.2 виклад правових норм та їх застосування у справі 0- 15 (кандидат демонструє: уміння орієнтуватися у системі законодавства та підбирати нормативно-правові акти, що застосовуються до спірних правовідносин; розуміння норм матеріального права, що застосовуються при написанні модельного судового рішення; розуміння основних правил правозастосування та вміння їх дотримуватися при виконанні практичного завдання; уміння правильно тлумачити правові норми та зіставляти їх із фактичними обставинами справи; уміння врахувати правові висновки Верховного Суду або сформулювати мотиви незастосування таких висновків, оцінивши їх структуру, логіку та ключові ідеї);
1.3 мотивована оцінка судом аргументів учасників справи 0- 20 (кандидат демонструє: уміння визначати фактичні обставини справи, які є істотними при написанні модельного судового рішення; уміння аналізувати та синтезувати доречні та важливі аргументи сторін; уміння чітко обґрунтувати прийняття або відхилення доказів; розуміння змісту правових норм, уміння їх аналізувати при написанні мотивувальної частини модельного судового рішення та застосовувати, мотивувати незастосування окремих норм);
1.4 формулювання узагальненого висновку щодо факту порушення прав та відповідних наслідків 0- 10 (кандидат демонструє: уміння формулювати висновок про порушення (відсутність порушення) прав, свобод, законних інтересів особи, яка звернулася до суду; уміння визначати, у чому полягає втручання (незаконне позбавлення права, обмеження тощо), за умови наявності порушення прав, свобод та законних інтересів особи; розуміння наслідків такого порушення);
1.5 висновки за результатами розгляду справи 0- 5 (кандидат демонструє уміння чітко, логічно сформулювати узагальнений висновок про те, яке рішення слід ухвалити (про задоволення позову повністю чи частково або про відмову у задоволенні позову) з урахуванням усіх встановлених обставин та зроблених правових висновків);
2) резолютивна частина - від 0 до 15 балів, з яких:
2.1 формулювання висновків суду по суті вимог позивача 0- 6 (кандидат демонструє: знання норм процесуального права щодо змісту та структури резолютивної частини рішення суду першої інстанції та уміння їх застосовувати; уміння робити чіткі та логічні висновки за результатами правозастосування [у разі необхідності вказати про вирішення інших процесуальних питань]); 
2.2 розподіл судових витрат 0- 3 (кандидат демонструє: знання норм законодавства, яке визначає порядок розподілу судових витрат, та уміння їх застосувати при ухваленні рішення; уміння врахувати правові висновки Верховного Суду або сформулювати мотиви незастосування таких висновків, оцінивши їх структуру, логіку та ключові ідеї;
2.3 визначення порядку та строку набрання рішенням законної сили 0- 2 (кандидат демонструє знання релевантних норм процесуального закону, та уміння чітко визначити момент, з якого рішення набирає законної сили);
2.4 порядок та строки оскарження рішення 0- 2 (кандидат демонструє знання норм процесуального закону, які визначають підстави, строк та порядок оскарження рішення суду першої інстанції, та уміння їх застосувати);
2.5 інформація про учасників справи 0- 2 (кандидат зазначає найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та по батькові (для фізичних осіб) учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб) та іншу інформацію про них, передбачену нормами процесуального права);
3) дотримання стилістики судового рішення - від 0 до 3 балів, а саме:
3.1 логічність, структурованість, грамотність та послідовність викладення тексту модельного судового рішення 0- 3 (кандидат демонструє уміння чітко, лаконічно, зрозуміло та послідовно письмово викладати елементи мотивованого висновку у їх логічному зв`язку [послідовність викладення обставин справи, застосування норм права, висновки]); 
4) дотримання правил орфографії та пунктуації - від 0 до 2 балів, а саме:
4.1 дотримання правил орфографії та пунктуації 0- 2 (кандидат демонструє правильне застосування правил орфографії та пунктуації згідно з українським правописом, дотримується офіційно-ділового стилю).
70. Відповідно до примітки до Методичних вказівок залежно від обставин модельного судового рішення член екзаменаційної комісії може відступити від наведеної в методичних вказівках структури та кількості виставлених балів за одним чи кількома елементами оцінювання, але не більше як на 10%. У такому разі член екзаменаційної комісії не може виходити за межі загальної кількості балів (75).
71. Стадії встановлення результатів іспиту визначає пункт 6.1. розділу 6 Положення №185/зп-24, якими є: затвердження кодованих результатів кожного етапу іспиту; затвердження декодованих результатів кожного етапу іспиту; затвердження загальних результатів іспиту.
72. Згідно з підпунктом 6.3.2 пункт 6.3 розділу 6 Положення №185/зп-24 у рішенні про затвердження кодованих результатів етапу іспиту зазначається: код учасника; бал учасника; результат етапу іспиту («успішно складено» або «не складено»). У разі виконання учасником практичного завдання типу 2 у рішенні про затвердження кодованих результатів може не зазначатися результат («успішно складено» або «не складено»).
73. Набрання менше 75 відсотків від максимально можливого бала за тестування загальних знань у сфері права та відповідної спеціалізації суду, а також за виконання практичного завдання з відповідної спеціалізації суду (підпункт 6.3.4.1 пункт 6.3 розділу 6 Положення №185/зп-24).
74. Відповідно до підпункту 6.4.1 пункт 6.4 розділу 6 Положення №185/зп-24 декодовані результати етапу іспиту встановлюються з урахуванням кодованих результатів етапу іспиту та явки учасників.
75. Підпунктом 6.4.2 пункт 6.4 розділу 6 Положення №185/зп-24 визначено, що у рішенні про затвердження декодованих результатів етапу іспиту зазначається: прізвище, ім`я, по батькові учасника; код учасника; бал учасника; результат етапу іспиту («успішно складено» або «не складено»).
76. Загальні результати іспиту визначаються на підставі декодованих результатів кожного його етапу (підпункт 6.5.1 пункт 6.5 розділу 6 Положення №185/зп-24).
77. Учасник іспиту визнається таким, що не склав іспит, у разі нескладання одного або більше його етапів (підпункт 6.5.5 пункт 6.5 розділу 6 Положення №185/зп-24).
78. Результати іспиту затверджуються Комісією та оприлюднюються на її офіційному вебсайті (підпункт 6.5.6 пункт 6.5 розділу 6 Положення №185/зп-24).
79. Отже, Положенням №185/зп-24 закріплює як мету практичного завдання - виявлення рівня практичних навичок та умінь у правозастосуванні, так і спосіб його оцінювання, який передбачає перевірку відповідності виконаного завдання встановленим критеріям (методичним вказівкам), під час якого кожен член екзаменаційної комісії виставляє індивідуальні бали. Такий підхід покликаний забезпечити об`єктивність, прозорість та комплексність оцінювання здатності учасника застосовувати норми права в умовах, наближених до реальної судової практики.
80. Суд дослідив наявну в матеріалах справи копію екзаменаційної відомості оцінювання практичного завдання (а.с. 32- 33), яке 28.10.2025 виконував ОСОБА_1 , та встановив, що кожен член екзаменаційної комісії під час перевірки роботи позивача виставив бали за кожен окремий елемент оцінювання у межах, визначених Методичними вказівками, що в сумі склало загальну (сумарну) кількість балів.
81. До того ж відомість містить розділи за елементами оцінювання, показники максимальної кількості балів та бали, які виставив кожен член екзаменаційної комісії окремо, середній бал за кожним критерієм та остаточний бал учасника. 
82. Отже, оцінювання практичного завдання, яке виконав позивач, відбулося з дотриманням вимог законодавства, визначеної процедури та принципу рівності умов для всіх учасників добору, а форма та зміст відомості про оцінювання дозволяють перевірити, чи дотрималася Комісія вимог Методичних вказівок, що забезпечує реалізацію принципу правової визначеності.
83. Крім того, Верховний Суд не встановив факту розбіжності між найвищою і найнижчою оцінками членів екзаменаційної комісії, які вони виставили за практичне завдання, яке виконав учасник, на 20 і більше відсотків від максимально можливого бала, за наявності якої інша екзаційна комісія повторно перевіряє таку роботу.
84. Слід також зауважити, що перевірка практичного завдання полягає в тому, що члени екзаменаційної комісії встановлюють відповідність змісту практичного завдання, яке виконав учасник, показникам (методичним вказівкам) з його оцінювання за власним внутрішнім переконанням у межах особистих дискреційних повноважень, а також оцінюють змістове наповнення відповідних робіт.
85. Оцінюючи доводи позивача щодо технічного недоліку в матеріалах практичного завдання (наявності в тексті висновку судово-психіатричного експерта трьох речень, що належать до предмета судово-медичної експертизи), Верховний Суд виходить із сутнісного призначення четвертого етапу кваліфікаційного іспиту.
86. Відповідно до пунктів 1.2 та 2.9 Положення №185/зп-24 виконання практичного завдання має на меті перевірку рівня сформованості саме практичних навичок правозастосування, аналітичного мислення та вміння самостійно оцінювати докази з точки зору їх належності й допустимості. Кваліфікаційний іспит за своєю суттю виключає механічне відтворення чи копіювання запропонованої фабули, оскільки вимагає від кандидата на посаду судді аналітично сприймати матеріали справи. Такий підхід дозволяє учаснику виявляти можливі логічні або технічні суперечності у доказах та демонструвати вміння вирішувати правову проблему за її суттю.
87. Водночас під час оцінювання практичного завдання, яке виконав кандидат, члени екзаменаційної комісії реалізують професійне судження щодо рівня практичних навичок, здатності до правозастосування, мотивування правової позиції та формулювання судового рішення, що належить до дискреційних повноважень Комісії.
88. З огляду на викладене, наявність технічного недоліку у текстовому наповненні екзаменаційного матеріалу сама по собі не може слугувати безумовною правовою підставою для визнання протиправності процедури іспиту в цілому. Оскільки Комісія та розробник бази завдань (НШСУ) констатували, що цей дефект через його очевидність для фахівця у сфері права не спотворив загальний зміст завдання та не створив перешкод для належного його викладення, кваліфікація характеру такої помилки належить до виключної компетенції відповідача.
89. Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 як дискреційне потрібно розуміти повноваження, яке адміністративний орган, ухвалюючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за певних обставин.
90. Дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, у межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). У контексті діяльності ВККС України це означає, що Комісія має повноваження самостійно визначати критерії оцінювання в межах установленого законом порядку та обирати спосіб реалізації процедур кваліфікаційного оцінювання з дотриманням правових норм.
91. Виконання практичного завдання як складова кваліфікаційного іспиту є етапом, на якому кандидату забезпечується право проявити свої знання та вміння практичного застосування правових норм, оцінювання доказів, мотивування та викладення основних і значущих обставин у судовому рішенні з дотриманням форми, передбаченої процесуальним законодавством.
92. Обов`язком же ВККС є забезпечення рівності умов для всіх учасників та оцінки виконаних робіт крізь призму (передбачуваних) критеріїв оцінки, які вона напрацювала та затвердила, з дотриманням правил та принципів проведення іспиту.
93. Водночас визначення суттєвості чи неістотності технічного недоліку, а також обрання способу реагування на нього становить невід`ємну складову законної дискреції Комісії. Реалізуючи свободу розсуду у цих межах, ВККС самостійно зважує баланс між дотриманням формальних вимог до матеріалів практичного завдання та стабільністю й передбачуваністю результатів усього публічного конкурсу.
94. У цьому контексті варто зауважити, що норми Положення №185/зп-24 не зобов`язують Комісію ухвалювати окреме рішення за результатами розгляду кожного індивідуального звернення чи зауваження конкурсантів. Відповідно, процедурна компетенція відповідача дає йому право самостійно визначати форму, спосіб та доцільність реагування на заяви чи зауваження учасників конкурсу після завершення етапу оцінювання робіт. 
95. Здійснюючи зовнішній публічний нагляд за дискреційними повноваженнями суб`єкта владних повноважень, суд не повинен змінювати їх обсяг, оскільки це питання визначає відповідне правове регулювання. Суд має проконтролювати, чи не сформував цей орган довільні та нераціональні висновки щодо обставин справи, чи підтвердив він їх належними доказами та чи не припустився помилок стосовно фактів.
96. Законодавство, що врегульовує спірні у цій справі правовідносини, не вказує на наявність у ВККС необмеженої дискреції, оскільки з достатньою чіткістю визначає порядок перевірки та оцінювання результатів виконання практичного завдання кандидатами на посаду судді відповідної інстанції та спеціалізації, зокрема, установлює спосіб реалізації такого повноваження шляхом виставлення однієї індивідуальної оцінки за виконання практичного завдання, визначає конкретну градацію балів та умови допуску до наступного етапу кваліфікаційного оцінювання, що забезпечує зрозумілість і передбачуваність їх застосування. 
97. З огляду на зазначене Верховний Суд дійшов висновку, що оскільки чинне законодавство не вимагає від Комісії зупиняти процедуру добору чи ухвалювати будь-які окремі процесуальні рішення за наслідками розгляду поточних звернень кандидатів, а розробник завдань (НШСУ) підтвердив відсутність впливу технічного недоліку матеріалів практичного завдання на умови його виконання чи об`єктивність його оцінювання, відповідач правомірно перейшов до наступної нормативно визначеної стадії встановлення результатів іспиту та прийняв рішення про затвердження декодованих результатів виконання практичного завдання зі спеціалізації місцевого загального суду (четвертий етап кваліфікаційного іспиту). 
98. Таким чином, у межах спірних правовідносин Комісія, керуючись легітимним процедурним розсудом та дотримуючись засад належного врядування, продовжила процес встановлення результатів іспиту. Матеріали справи не містять об`єктивних доказів очевидного свавілля, виходу за межі нормативних критеріїв або упередженого ставлення до позивача, що виключає правові підстави для судового втручання у реалізацію виключних процедурних повноважень Комісії.
99. Верховний Суд також відхиляє посилання позивача на рішення Комісії від 05.11.2025 №197/зп-25 про анулювання результатів виконання практичного завдання як на доказ непослідовної адміністративної практики відповідача з таких міркувань.
100. Принцип послідовності, стабільності та передбачуваності адміністративної практики є невід`ємним елементом загального принципу правової визначеності та верховенства права. Цей принцип покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок застосовувати однаковий підхід до регулювання тотожних правовідносин, забезпечуючи рівність усіх учасників перед законом та захищаючи їхні легітимні очікування. Відповідно до усталеної доктрини належного врядування, орган влади має діяти передбачувано, а будь-який відступ від попередньої практики чи диференціація рішень вимагають від нього належного, раціонального та детального обґрунтування.
101. Водночас обов`язок дотримуватися послідовності дій не означає повного позбавлення суб`єкта владних повноважень дискреційного розсуду та не створює вимоги щодо механічного копіювання попередніх рішень за наявності об`єктивних відмінностей у фактичних чи юридичних обставинах справ. Правомірний відступ від раніше застосованого алгоритму дій можливий тоді, коли орган влади оцінює відмінні передумови, інший характер юридичних фактів або іншу стадію адміністративної процедури, що безпосередньо впливає на зміст правозастосовного акта.
102. Порівняльний аналіз фактичних обставин, за яких Комісія ухвалила рішення від 05.11.2025 №197/зп-25, та обставин справи, що розглядається, свідчить про їх принципову відмінність.
103. У межах процедури, в якій ВККС ухвалила зазначене рішення, учасник конкурсу ініціював питання щодо можливих недоліків у практичному завданні до завершення процедури оцінювання цього етапу кваліфікаційного іспиту. До того ж у тій ситуації розробник завдань (НШСУ) офіційно рекомендував Комісії анулювати результати та провести відповідний етап іспиту повторно. За таких умов Комісія реалізувала свої повноваження на початковій стадії встановлення результатів іспиту, коли вона ще не затвердила кодовані результати виконання практичного завдання, а визнання робіт нечинними та визначення нової дати четвертого етапу кваліфікаційного іспиту для окремих учасників не порушувало їхніх прав та легітимних очікувань. 
104. Натомість у межах цієї справи Верховний Суд констатує принципово інші фактичні та правові обставини. Позивач ініціював питання про наявність технічного недоліку практичного завдання на етапі, коли екзаменаційна комісія вже повністю завершила перевірку робіт, виставила бали, а Комісія затвердила кодовані результати виконання практичного завдання всієї групи учасників іспиту. Крім того, за результатами додаткової перевірки розробник завдань (НШСУ) підтвердив, що виявлена технічна помилка через її очевидність не мала впливу на умови виконання та об`єктивність оцінювання практичного завдання. Таким чином, на момент розгляду заяви позивача процедура проведення іспиту перебувала на стадії фіксації персоніфікованих показників, що виключало можливість застосування аналогічних заходів реагування за відсутності підтверджених системних порушень.
105. Суб`єктивне незадоволення позивача отриманим підсумковим балом та його особисте бачення алгоритму дій, який мала б застосувати Комісія, не доводять, що Комісія порушила правовий порядок проведення кваліфікаційного іспиту. Це стосується як етапу, коли кандидати виконували практичне завдання, так і етапів, коли члени екзаменаційної комісії оцінювали роботи, а Комісія затверджувала кодовані й декодовані результати іспиту та результати іспиту загалом щодо позивача.
106. Повно і всебічно з`ясувавши обставини, які мають значення для правильного вирішення спору у справі, що розглядається, Верховний Суд, надавши оцінку усім вагомим, доречним та важливим доводам сторін, а також дослідивши всі наявні в матеріалах провадження докази, які стосуються предмету доказування, дійшов висновку, що підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 немає.
107. Абзацом першим частини першої статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
108. Оскільки за результатом розгляду цієї справи Верховний Суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, то й передбачені процесуальним законом підстави для розподілу судових витрат у такому разі не виникли, відтак Верховний Суд не вирішує це питання. 
Керуючись статтями 2, 22, 241- 246, 255, 258, 262, 266 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії відмовити повністю.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення Верховного Суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення складене та підписане 08.09.2026. 

...........................

...........................

...........................

...........................

...........................

Н.В. Шевцова,
А.А. Єзеров, 
 В.М. Шарапа, 
 С.Г. Стеценко, 
 Л.В. Тацій, 
Судді Верховного Суду