Номер провадження: 33/813/608/26
Номер справи місцевого суду: 513/1504/25 
Головуючий у першій інстанції Миргород В. С. 
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.05.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі: головуючого судді Погорєлової С.О., за участю секретаря – Турик А.Ф.к., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Саратського районного суду Одеської області від 03 лютого 2026 року у справі про адміністративне правопорушення відносно:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 
- про накладення на нього стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126, ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

встановив:

Постановою Саратського районного суду Одеської області від 03 лютого 2026 року об`єднано справи №513/1504/25 (провадження №3/513/15/26) та №513/1520/25 (провадження №3/513/16/26) про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130, ч. 5 ст.126 КУпАП в одне провадження. Об`єднаному провадженню присвоєно номер справи №513/1504/25 (провадження №3/513/15/26).
Визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126, ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення: за ч. 5 ст.126 КУпАП у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800,00 грн. в дохід держави, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на п`ять років та без оплатного вилучення транспортного засобу; за ч. 1 ст. 130 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП остаточно визначено в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, та накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення за ч. 5 ст. 126 КУпАП у виді штрафу у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800,00 грн. в дохід держави, з позбавленням права керування транспортним засобом на строк п`яти років та без оплатного вилучення транспортного засобу. Звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору на користь держави на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону «Про судовий збір».
З вказаної постанови вбачається, що ОСОБА_1 07.11.2025 року о 17 год. 42 хв. по автодорозі с. Надєжда - с. Благодатне Білгород-Дністровського району Одеської області керував автомобілем марки Ford Focus, державний номерний знак НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився з застосування приладу Драгер 6810 на місці зупинки, проба позитивна – 1,35‰, чим порушив п. 2.9 а Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Крім того, 07.11.2025 року о 17 год. 42 хв. ОСОБА_1 по автодорозі с. Надєжда - с. Благодатне Білгород-Дністровського району Одеської області, керував автомобілем марки Ford Focus, державний номерний знак НОМЕР_1 , без посвідчення водія, тобто не маючи права керування таким транспортним засобом, повторно протягом року, чим порушив вимоги п. 2.1 а Правил дорожнього руху України та допустив правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Не погоджуючись з постановою Саратського районного суду Одеської області від 03 лютого 2026 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій зазначив, що постанова суду є незаконною та необґрунтованою з наступних підстав:
1)судом першої інстанції справу було розглянуто поверхнево, оскільки викладені в постанові висновки суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126, ч. 1 ст. 130 КУпАП не гуртуються на доказах, які містяться в матеріалах справи;
2)суд першої інстанції допустив спрощений підхід до розгляду справи, всебічно не з`ясувавши обставини у справі.
Посилаючись на такі доводи, ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду першої інстанції та постановити нову, якою провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який наполягав на задоволенні його апеляційної скарги, дослідивши матеріали адміністративної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.
Так, за положеннями ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Згідно положень ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна ( умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
За правилами ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» передбачено, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. ст. 247, 280 КУпАП. Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
За приписами ст. ст. 251, 252 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.
Відповідно до п. 2.9 а Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно зі ст. 294 КУпАП України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Свій висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції мотивував наявністю доказів на підтвердження даних обставин.
Перевіркою постанови суду першої інстанції на відповідність зазначеним вимогам закону в межах доводів апеляційної скарги встановлено, що оскаржувана постанова є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а висновки суду першої інстанції про порушення ОСОБА_1 вимог п. 2.9 а ПДР України, за що передбачено відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП, порушення вимог п. 2.1 а, за що передбачена відповідальність за ч. 5 ст. 126 КУпАП, за наведених у постанові суду обставин є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними в матеріалах провадження доказами.
Крім того, під час апеляційного розгляду справи, для забезпечення дотримання прав особи, притягнутої до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст.130 КУпАП, були повторно досліджені наступні докази:
-протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №506251 від 07.11.2025 року з якого вбачається, що 07.11.2025 року о 17 год. 42 хв. по автодорозі с. Надєжда - с. Благодатне Білгород-Дністровського району Одеської області керував автомобілем марки Ford Focus, державний номерний знак НОМЕР_1 у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку проводився з застосування приладу Драгер 6810 на місці зупинки, проба позитивна – 1,35‰, чим порушив п. 2.9 а Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП;
-роздруківка тесту Драгер, з якого вбачається, що ОСОБА_1 07.11.2025 року о 17:53 год. пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Drager Alkotest 6810. Результат тесту 1,35 ‰. Від підпису ОСОБА_1 відмовився;
-рапорт з якого вбачається, що в ході патрулювання 07.11.2025 року о 17:42 год. на автодорозі с. Надєжда – с. Благодатне, Білгород-Дністровського району Одеської області був помічений автомобіль марки Ford Focus, державний номерний знак НОМЕР_1 , у якого був неосвітлений у темну пору доби задній номерний знак. Даний транспортний засіб був зупинений, під керуванням ОСОБА_1 .. Далі йому було повідомлено про відеозйомку на нагрудну бодікамеру. Було встановлено, що ОСОБА_1 посвідчення водія на право керування транспортним засобом категорії «В» не отримував Під час спілкування із ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота. Після чого йому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Drager Alkotest 6810, на який він погодився. Після проведення даного огляду було встановлено, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом стані алкогольного сп`яніння. Відповідно до тесту №1246, проведеному 07.11.2025 року о 17:53 год. результат 1,35‰. З результатом огляду ОСОБА_1 погодився, від проходження огляду у медичному закладі відмовився. У зв`язку із порушенням п. 2.9 а, 2.1 а, 2.9 Правил дорожнього руху, на водія було складено протоколи за ч. 1 ст. 130 КУпАП, ч. 5 ст. 126 КУпАП та постанову за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП, з якими було ОСОБА_1 ознайомлено, але підписувати їх він не забажав. Водія відсторонено від керування;
-акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, з якого вбачається, що ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора Драгер 6810, у зв`язку із виявленими ознаками алкогольного сп`яніння, результат огляду 1,35‰;
-письмові пояснення ОСОБА_1 з яких вбачається, що 07.11.2025 року о 17:42 год. зупинили працівники поліції. Їхав на автомобілі Ford Focus, державний номерний знак НОМЕР_1 , перед тим, як сісти за кермо ОСОБА_1 випив пиво у кількості 0,5 л. Далі запропонували пройти огляд за допомогою алкотестеру Драгер, на що він погодився. Результат був позитивний 1,35‰. З результатом згоден;
-ксерокопія паспорту, з якого вбачається, що особу водія ОСОБА_1 було встановлено за паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 виданий Саратським РВ ГУМВС України в Одеській області 28.10.2010 року;
-відеозапис з якого вбачається, що 07.11.2025 року працівники поліції їхали за транспортним засобом Ford Focus, державний номерний знак НОМЕР_1 , який в подальшому було зупинено. Працівник поліції підійшов до водія та пояснив причину зупинки, а саме, що у його транспортному засобі не працює підсвітка номерного знаку. Далі працівник поліції просить ОСОБА_1 надати своє водійське посвідчення, проте ОСОБА_2 говорить, що він його забув дома. Тоді працівники поліції попросили надати паспорт. Під час бесіди із ОСОБА_1 у працівників поліції виникла підозра, що останній перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Працівник поліції спитав ОСОБА_1 чи вживав він алкогольні напої, ОСОБА_1 сказав, що вживав пиво. Далі працівники поліції запропонували пройти огляд за допомогою приладу Драгер на місці зупинки транспортного засобу, зауваживши на тому, що від водія відчувається запах алкоголю з порожнини рота. ОСОБА_1 пройшов огляд на місці зупинки, результат якого показав 1,35‰. Працівники поліції спитали ОСОБА_1 чи згоден він із результатом, він відповів, що так. Працівники поліції зауважили ОСОБА_1 на тому, що можуть відвезти його до медичного закладу. ОСОБА_1 сказав, що він нікуди не поїде. Працівники поліції попередили ОСОБА_1 про те, що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення, за ч. 1 ст. 130 КУпАП;
-протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №506290 від 07.11.2025 року з якого вбачається, що 07.11.2025 року о 17 год. 42 хв. ОСОБА_1 по автодорозі с. Надєжда - с. Благодатне Білгород-Дністровського району Одеської області, керував автомобілем марки Ford Focus, державний номерний знак НОМЕР_1 , без посвідчення водія, тобто не маючи права керування таким транспортним засобом, повторно протягом року, чим порушив вимоги п. 2.1 а Правил дорожнього руху України та допустив правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП;
-постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4482089 від 12.04.2025 року, відповідно до якої працівником поліції розглянуто справу, в ході якої встановлено, що ОСОБА_1 12.04.2025 року Траса М15 Одеської області у с-щі Розселенець по вул. Чкалова, 1, рухався зі швидкістю 76 км/год. в населеному пункті при максимально дозволеній швидкості 50 км/год. чим порушив п.п. 12.4 ПДР. При перевірці було встановлено, що водій не має документа на право керування транспортним засобом, чим скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП. ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності та застосовано адміністративне стягнення – штраф у розмірі 3400 грн. 
Згідно п. 2.1 а Правил дорожнього руху України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Зазначене узгоджується з положеннями ч. 2 ст. 16 Закону України «Про дорожній рух», згідно яких водій зобов`язаний мати при собі посвідчення водія.
Згідно ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух тощо.
Згідно абз. 1-3 п. 2 Постанови про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 року № 340 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 20.05.2009 року № 511) особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі - посвідчення водія), крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.
Посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами.
Особа має лише одне посвідчення водія, що підтверджує її право на керування транспортними засобами діючих категорій, зазначених у ньому.
Відповідно до ч. 5 ст. 126 КУпАП адміністративна відповідальність настає за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою - четвертою цієї статті.
Так, ч. 2-4 ст. 126 КУпАП встановлена адміністративна відповідальність за: керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка не має права керування таким транспортним засобом (ч. 2); керування транспортним засобом особою, стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами (ч. 3); керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами (ч. 4).
Тобто, вбачається, що для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 5 ст. 126 КУпАП, необхідно встановити факт керування особою, яка не має права керування таким транспортним засобом; або стосовно якої встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами; або позбавленою права керування транспортними засобами, і що таке керування є повторним протягом року.
Така кваліфікуюча ознака, як повторність, доводиться наявністю діючої постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності, зокрема за керування транспортним засобом без права керування (ч. 2 ст. 126 КУпАП), за яке протягом одного року її вже було піддано адміністративному стягненню.
Факт керування транспортним засобом доводиться відео-фіксацією правопорушення або поясненнями свідків (свідка).
Так, матеріалами справи встановлено, що складаючи протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №506290 від 07.11.2025 року з якого вбачається, що 07.11.2025 року, відносно ОСОБА_1 , за ч. 5 ст. 126 КУпАП, працівник поліції послався на постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4482089 від 12.04.2025 року, якою 
ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення – штраф у розмірі 3400 грн. 
Матеріали справи не містять доказів оскарження або скасування вищевказаної постанови.
Факт керування транспортним засобом зафіксовано відеозаписом з нагрудних відеокамер працівників поліції.
В справах про адміністративне правопорушення доказом повторності як раз є наявність діючої постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності, зокрема за керування транспортним засобом без права керування, за яке протягом одного року вже було піддано адміністративному стягненню, так в матеріалами справи підтверджено, наявність діючої постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4482089 від 12.04.2025 року за ч. 2 ст. 126 КУпАП.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 зазначив, що згідно до відеозапису, який міститься у матеріалах справи огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу Драгер проводився о 17:49 год., проте, як вбачається із роздруківки чек Драгеру, огляд було проведено о 17:53 год., протокол про адміністративне правопорушення був складений о 18:14 год., крім того відеозапис не є безперервним, а тому не може вважатися належним доказом у справі. 
Пунктом 2.9а Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, визначено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За положеннями ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідальність передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Положеннями Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України від 09.11.2015 № 1452/735 та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року № 1103, визначено, що огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.
Огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться поліцейським із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення (п. 6 розділ 2 Інструкція № 1452/735).
У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – заклад охорони здоров`я) (п. 7 розділ 1 Інструкції № 1452/735).
Згідно відмітки в протоколі, працівниками поліції в якості додатків долучено до протоколу відеозаписи з фіксацією подій, що відбувалися 07.11.2025 року за участю ОСОБА_1 .
Апеляційний суд вважає, що відеозаписи, залучені інспекторами поліції як безумовний доказ у справі, відповідають вимогам Інструкції. Так, відповідно до Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України № 1026 від 18.12.2018, портативний відеореєстратор – пристрій, призначений для запису, зберігання та відтворення відеоінформації, технічні характеристики та особливості конструкції якого дають змогу закріпити його на форменому одязі поліцейського. Включення портативного відеореєстратора відбувається з моменту початку виконання службових обов`язків та/або спеціальної поліцейської операції, а відеозйомка ведеться безперервно до її завершення, крім випадків, пов`язаних з виникненням у поліцейського особистого приватного становища.
Разом з тим, ані діючим законодавством, ані вищезазначеною Інструкцією не передбачено приєднання до матеріалів адміністративного провадження повного відеозапису з початку виконання службових обов`язків поліцейським. В даному випадку, до матеріалів адміністративного провадження приєднано відеозапис, який стосується безпосередньо ОСОБА_1 , якому 07.11.2025 року було зупинено працівниками поліції. Коли працівник поліції підійшов до транспортного засобу, саме ОСОБА_1 перебував за кермом. Крім того, у працівника поліції виникла підозра, що останній перебуває у стані алкогольного сп`яніння, оскільки з його порожнини рота відчувався запах алкоголю, тому, було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, у встановленому законом порядку. ОСОБА_1 погодився, пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу Драгер, результат якого показав 1,35‰. 
Розбіжності, які маються у часі, проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, який зафіксований на відеозаписі, та який зазначений у роздруківці чек Драгеру, не заслуговують на увагу, з огляду на те, що з наданого відеозапису вбачається, послідовність дій працівників поліції, а саме, зупинка транспортного засобу Ford Focus під керуванням ОСОБА_1 , пропозиція пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою прилад Драгер, проходження такого огляду ОСОБА_1 , результат огляду, який було долучено до матеріалів справи, пропозиція проїхати до медичного закладу, відмова ОСОБА_1 від огляду у медичному закладі, погодження ОСОБА_1 із результатом огляду на місці зупинки транспортного засобу, складання протоколу про адміністративне правопорушення.
Отже, саме з підстав того, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом у нетверезому стані і було складено працівниками поліції адміністративний протокол. 
Таким чином, відеозаписи, які долучені до матеріалів справи є належним, допустимим і достатніми, оскільки вчинені у день, час та у місці, що зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, узгоджується з наданими поліцейськими іншими доказами та не суперечать ним, а доповнюють матеріали справи. Тобто, у апеляційного суду відсутні сумніви у недостовірності даних відеозаписів.
Крім того, відповідно до п.2 розділу ІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху - особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, а також викласти мотиви своєї відмови від його підписання, які долучаються до протоколу.
ОСОБА_1 таким правом не скористався. 
Крім того, вказуючи в апеляційній скарзі про те, що співробітники поліції допустили порушення вимог чинного законодавства під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та оформлення матеріалів справи про адміністративне правопорушення, апелянт не надав до суду доказів про звернення зі скаргами на дії поліцейського до компетентних органів, що дає підстави суду вважати такі посилання апеляційної скарги, як спроби апелянта уникнути відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення.
Будь-яких фактичних даних, які б спростовували чи ставили під сумнів достовірність відеозапису адміністративного правопорушення ОСОБА_1 не надано. Не встановлено таких і під час апеляційного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції, наголошує, що в даній конкретній ситуації, вказане ОСОБА_1 порушення принципу безперервності відео фіксації, неповнота відеозапису, жодним чином не впливає на повноту, всебічність та об`єктивність з`ясування обставин у даній справі та доведеності поза розумним сумнівом факту вчинення останнім адміністративного правопорушення, оскільки інші докази, досліджені апеляційним судом, в сукупності зі змістом відеозапису, надають можливість суду встановити всі обставини справи, та підтвердити обставини події правопорушення.
Суд апеляційної інстанції приймає до уваги твердження ОСОБА_1 про те, що співробітники поліції не представились під час зупинки транспортного засобу, суд апеляційної інстанції, оскільки із долученого до матеріалів справи відеозапису боді-камер співробітників поліції вбачається, що при спілкуванні із ОСОБА_1 поліцейський, який його зупинив, не представлявся.
Проте зазначені обставини не можуть слугувати підставою для визнання складеного стосовно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення недопустимим доказом, оскільки весь процес спілкування із останнім був зафіксований на відеозапис, долучений в подальшому до матеріалів справи, в протоколі міститься посилання на посадову особу, яка його склала – інспектор відділення поліції №1 (смт Сарата) Білгород-дністровського РВП ГУНП в Одеській області капітан поліції Куртов Д.В.
З огляду на вищевикладене, факт того, що поліцейський не представився ОСОБА_1 під час його зупинки, хоча й свідчить про невідповідність таких дій вимогам Закону України «Про Національну поліцію», проте не є істотним та не призводить до автоматичного визнання зібраних співробітниками поліції доказів недопустимими.
Щодо посилань ОСОБА_1 на те, що він є військовослужбовцем, а тому проведений огляд без участі посадової особи ВСП ЗСУ, як того вимагають приписи ст. 266-1 КУпАП, є недійсним та не може бути використаний як належний і допустимий доказ у справі, а за відсутності законного та дійсного огляду на стан сп`яніння відсутні й об`єктивні дані, які б беззаперечно підтверджували факт перебування його у стані алкогольного сп`яніння, не заслуговують на увагу з огляду на те, що необхідності у залученні працівників ВСП на місці проходження огляду у працівників поліції не було, так як огляд проводився стосовно ОСОБА_1 в порядку ст. 266 КУпАП, як водія транспортного засобу, а не як військовослужбовця.
Інші посилання апеляційної скарги не заслуговують на увагу та спростовуються дослідженими доказами у справі.
Апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 додержався вимог ст. ст. 245 та 252 КУпАП та на підставі аналізу доказів, досліджених під час судового розгляду, з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дійшов до обґрунтованих висновків про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126 КУпАП та ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність винесеної постанови суду першої інстанції та не спростовують висновки суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Згідно зі ст. 33 КУпАП, при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення на ОСОБА_1 було накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. 33 КУпАП та з урахуванням ч. 2 ст. 36 КУпАП в межах санкцій передбачених ч. 5 ст.126 КУпАП та ч. 1 ст. 130 КУпАП.
З таких підстав апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є необґрунтованими і не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду справи, в зв`язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови.
Керуючись ст. ст. 7, 251,268, 280, 293, 294 КУпАП, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Постанову Саратського районного суду Одеської області від 03 лютого 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126, ч. 1 ст. 130 КУпАП – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Одеського 
апеляційного суду С.О. Погорєлова