Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10.07.2026 | Справа №607/8075/25 Провадження №2/607/807/2026

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області
в складі:
головуючого Ромазана В.В. 
з участю секретаря Бойко О.В.
позивача-відповідача ОСОБА_1 
представника позивача-відповідача Яворського А.В.
представника відповідача-позивача Дейнегіна С.М. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління сім`ї молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про визначення проживання дитини разом із матір`ю та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління сім`ї молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, -
В С Т А Н О В И В:
І. Описова частина
1. Стислий зміст первісної позовної заяви та зустрічного позову.
ОСОБА_1 (надалі - ОСОБА_1 , Позивач-відповідач), в інтересах якої діє адвокат Яворський А.В., звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 (надалі - ОСОБА_2 , Відповідач-позивач) про визначення проживання дитини разом із матір`ю та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду та до досягнення дитиною повноліття, а також визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 із матір`ю ОСОБА_1 .
В обґрунтування первісних позовних вимог позивачем-відповідачем зазначено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу. ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилась дочка ОСОБА_3 , яка на даний час проживає із матір`ю та перебуває на її утриманні. Позивач-відповідач вказує, що ОСОБА_2 жодної участі в утриманні та забезпеченні потреб дитини не приймає, а ОСОБА_1 не має можливості надалі утримувати дитину самостійно. Крім того, ОСОБА_1 проживає разом із донькою ОСОБА_3 та сином від попереднього шлюбу ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 , без реєстрації місця проживання, який також перебуває на її утриманні. Зазначила, що у квартирі за даною адресою хороші умови проживання, а також все необхідне для гармонійного розвитку дитини та комфортного її зростання. Позивач-відповідач вказує, що любить свою доньку і має змогу, зокрема, за умови стягнення аліментів із батька дитини, забезпечити її всім необхідним, постійно слідкує за її станом здоров`я, розвитком, виховує та піклується про неї. Матір позивача-відповідача, який належить житло у якому проживає малолітня дитина, не заперечує щодо постійного проживання своєї онуки разом із нею, оскільки також має з онукою емоційний контакт та дбає про її благополуччя. У зв`язку з тим, що ОСОБА_3 не має зареєстрованого місця проживання, ОСОБА_1 не може отримати ідентифікаційний код для того, щоб укласти декларацію із сімейним лікарем-педіатром. Позивач-відповідач зазначив, що не може зареєструвати місце проживання дитини без згоди батька, а таку згоди отримати неможливо, оскільки ОСОБА_2 не надає її добровільно, а тому між батьками не досягнуто згоди щодо того, з ким буде проживати дитина. Крім того, позивач-відповідач вказує, що вона із ОСОБА_2 проживали у Республіці Польща до вересня 2024 року, однак під час сімейних конфліктів ОСОБА_2 вчиняв насильство в сім`ї, неодноразово погрожував, що вивезе їхню дитину до Російської Федерації, оскільки має паспорт невизнаної республіки «ЛНР». Вказує, що проживання дитини разом із матір`ю буде відповідати найкращим інтересам ОСОБА_3 .
15 жовтня 2025 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Дейнегін С.М., подано зустрічний позов до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, про визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, у якому просить визначити спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні дитини шляхом спілкування з дитиною з використанням технічних засобів зв`язку в режимі відеоконференції впродовж півгодини двічі на тиждень кожної середи та суботи.
В обґрунтування зустрічних позовних вимог, представник відповідача-позивача зазначив, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу, від яких у них народилась дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач-відповідач самостійно покинула спільне місце проживання із ОСОБА_2 , поки останній перебував у відрядженні. З того часу, позивач-відповідач уникає спілкування із ОСОБА_2 , а також перешкоджає у його спілкуванні із їх дочкою. Відповідач-позивач має намір приймати активну участь у вихованні дитини, сприяти її всебічному фізичному та психоемоційному розвитку з дотриманням якнайкращих інтересів дочки.

2.Стислий зміст відзиву на позов та відповіді на відзив.
16 жовтня 2025 року через підсистему «Електронний суд» представник відповідача-позивача подав відзив на первісний позов, в якому зазначає, що позивач-відповідач самостійно прийняла рішення поїхати з місця спільного проживання із ОСОБА_2 , коли останній перебував у відрядженні, не узгодивши жодних питань щодо подальшого спільного виховання дитини. Зазначає, що ОСОБА_2 має намір приймати активну учать у вихованні дитини, сприяти її всебічному фізичному та психоемоційному розвитку з дотримання якнайкращих інтересів дитини. Також відповідач-позивач не заперечує щодо визначення місця проживання дитини із матір`ю. Однак, з моменту останньої зустрічі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , остання припинила будь-яке спілкування із відповідачем-позивачем, не надає можливості спілкуватись із дитиною, тобто перешкоджає їх спілкуванню.
04 листопада 2025 року представником позивача-відповідача подано відзив на зустрічний позов, у якому сторона позивача-відповідача заперечує щодо зустрічного позову та вважає його безпідставним та необґрунтованим. Вказує, що дочка сторін ОСОБА_3 проживає в Україні, і батько не має будь-яких перешкод відвідувати її. Однак з часу повернення дитини в Україну, ОСОБА_2 жодного разу не поцікавився життям дитини, на зв`язок не виходив, не провідував її. Зазначає, що вказаний спосіб, визначений відповідачем-позивачем не відповідає віку дитини, оскільки остання не буде усвідомлювати таке спілкування із батьком за допомогою відеозв`язку.

3.Процесуальні дії та хронологія руху справи в суді
Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 квітня 2025 року у даній справі відкрито провадження у порядку загального позовного провадження.
Протокольною ухвалою суду від 24 липня 2025 року за первісним позовом залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради.
Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 жовтня 2025 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про визначення способу участі батька у вихованні дитини шляхом спілкування із дитиною. Об`єднано вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про визначення способу участі батька у вихованні дитини шляхом спілкування із дитиною в одне провадження із позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та визначення її місця проживання разом із матір`ю. Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.
Протокольною ухвалою від 03 квітня 2026 року у даній справі закрито підготовче провадження, а справу призначено для розгляду по суті.
Позивач-відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 в судовому засідання первісні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав викладених у первісному позові та просили його задовольнити. Щодо задоволення зустрічного позову заперечили та просили відмовити з підстав викладених у відзиві на зустрічний позов.
Представник відповідача-позивача ОСОБА_6 у судовому засіданні позовні вимоги викладені в первісному позові визнав частково у частині стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Щодо вимог ОСОБА_1 у частині визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 разом із матір`ю зазначив, що відповідач-позивач ОСОБА_2 не заперечує щодо такого проживання дочки, відтак між сторонами відсутній спір із цього приводу. Зустрічний позов просив задовольнити в повному обсязі з підстав викладених у ньому. 

ІІ. Мотивувальна частина
1. Фактичні обставини, встановлені судом 
Судом встановлено та не заперечується сторонами, що ОСОБА_2 та ОСОБА_7 перебували у фактичних шлюбних відносинах, без реєстрації шлюбу.
ІНФОРМАЦІЯ_2 в сторін народилась дочка ОСОБА_8 , що стверджується повним витягом свідоцтва про народження НОМЕР_1 , виданим відділом реєстрації актів громадянського стану в м. Ченстохова. Позначення акту 2464011/00/AU/2024/408529.
Згідно довідки №61317/19-536-613 про реєстрацію особи громадянином України, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Ченстохова Республіки Польща, згідно з рішенням Генерального консульства України в Кракові від 17 квітня 2024 року набула громадянства України на підставі ч. 1 ст. 7 Закону України «Про громадянство України». 
Згідно довідки №230 від 08 квітня 2025 року, ОСОБА_1 проживає без реєстрації за адресою АДРЕСА_1 із своєю малолітньою дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
ОСОБА_1 виховує та утримує сина від попереднього шлюбу – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 23 квітня 2010 року, та який проживає разом із позивачем-відповідачем.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №423038338 від 16 квітня 2025 року, квартира загальною площею 191,6 кв.м. за адресою АДРЕСА_2 на праві спільної часткової власності 1/2 частини належить ОСОБА_1 . 
Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_3 , квартира АДРЕСА_3 , на праві приватної власності належить ОСОБА_9 . Вказане також вбачається із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №10783805 від 13 жовтня 2013 року.
Відповідно до висновку органу опіки та піклування щодо доцільності визначення місця проживання дитини з матір`ю та щодо недоцільності визначення способу участі батька у вихованні дитини шляхом спілкування із дитиною, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №220 від 18 лютого 2026 року, орган опіки і піклування беручи до уваги пропозиції комісії з питань захисту прав дитини, малолітній вік дитини, не здатність свідомо сприймати інформацію через гаджети, також те, що онлайн-формат спілкування для дитини є неефективним і не відповідає її віковим потребам, орган опіки і піклування вважає доцільним визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із матір`ю ОСОБА_1 , а також, вважає, що підстав для визначення способу участі батька ОСОБА_2 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом спілкування із дитиною з використанням технічних засобів зв`язку в режимі відеоконференції, не має.
Із електронного доказу, наданого стороною позивача-відповідача, а саме відеозазапису, зафіксованому на CD диску, вбачається конфлікт між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , виражання останнім нецензурною лексикою у сторону ОСОБА_1 у присутності їх малолітньої дитини, який мав місце за їх спільним місцем проживання в м.Ченстохова, Республіка Польща у квітні 2024 року. 
Також, із протоколу затримання особи від 19.04.2024, складеного органами поліції Польської Республіки вбачається, що ОСОБА_2 було затримано 19.04.2024 в АДРЕСА_4 у зв`язку із застосуванням останнім до ОСОБА_10 та її сина ОСОБА_11 фізичного насильства. 

2. Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права
Положеннями статті 141 СК України передбачено, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно вимог частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Також, Конвенцією про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов`язується забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. 1, 2 ст. 3).
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
В силу вимог ст. 182 СК суд при визначенні розміру аліментів враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.
При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір.
Згідно із частиною другою статті 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Проте, у кожному конкретному випадку суд визначає розмір аліментів, виходячи із віку та потреб дітей сторін, а також фізичних та матеріальних можливостей батьків щодо утримання своїх дітей.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно з вимогами ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.
Судом встановлено, що між сторонами наявний спір щодо визначення місця проживання дитини.
Частина 4 ст. 29 ЦК України визначає, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Згідно з ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Так, суд встановив, що сторони по справі проживають окремо, а їх спільна дитина ОСОБА_3 проживає із матір`ю за адресою АДРЕСА_1 .
Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.
Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.
Так, ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991 (далі за текстом - Конвенція), визначено, що у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно з положеннями ст. 9 Конвенції держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до ст. 18 Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, затвердженої резолюцією Генеральної асамблеї організації об`єднаних націй від 20.11.1959, Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю.
Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Так, Європейський суд з прав людини у справі «М.С. проти України» у рішенні від 11.07.2017 (заява № 2091/13) вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
Аналіз наведених норм права та практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.
При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.
Так, з висновку органу опіки та піклування щодо доцільності визначення місця проживання дитини з матір`ю та щодо недоцільності визначення способу участі батька у вихованні дитини шляхом спілкуванні із дитиною, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради від 18 лютого 2026 року №220, вбачається, що орган опіки та піклування вважає доцільним визначення місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із матір`ю ОСОБА_1 .
Згідно правового висновку, зазначеного у постанові ВС від 13 травня 2020 року, у справі №686/20582/19-ц, «Надання органом опіки та піклування, висновку про доцільність визначення місця проживання дітей з матір`ю не свідчить про те, що між сторонами відсутній спір. Відсутність заперечень з боку відповідача щодо проживання дитини разом із позивачем не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору у справі. Так, у справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Право на справедливий судовий розгляд також закріплено Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (частина 1 статті 6). Право на справедливий судовий розгляд охоплює і право кожного на доступ до правосуддя.
Закон України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року у статті 111 передбачає, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.
Крім того діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (стаття 114 наведеного вище Закону).
Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні.
Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію.
Відповідно до частин другої та третьої статті 157 Сімейного кодексу України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Як вбачається із частини першої статті 158 Сімейного кодексу України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.
Згідно вимог частини першої статті 159 Сімейного кодексу України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.
Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Відповідно до частини другої статті 159 Сімейного кодексу України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення.
Таким чином, суд може визначати способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо).
Як вбачається з положень частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Як видно із доводів зустрічної позовної заяви, пояснень представника відповідача-позивача, досліджених судом доказів, між сторонами існує спір щодо спілкування батька із дочкою. 
З урахуванням того, що між позивачем-відповідачем та відповідачем-позивачем існує спір щодо участі батька у вихованні дочки, такий спір повинен бути вирішений судом, а тому суд вважає, що позовні вимоги в частині визначення способу участі батька у вихованні дитини підлягають до часткового задоволення. 
Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Це право полягає, перш за все, у наданні дитині можливості жити і виховуватися в сім`ї. Право дитини на сімейне виховання включає також право на спілкування з батьком.
Позбавлення відповідача-позивача права щодо участі у спілкуванні та вихованні дочки може позбавити дитину ОСОБА_3 родинних зв`язків з батьком, любові та турботи з боку останнього, що суперечить приписам Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року.
Визначаючи графік участі позивача у спілкуванні та вихованні малолітньої дитини, суд враховує інтереси дитини, її вік, розпорядок дня. Крім цього, суд, вирішуючи дану вимогу враховує якнайкращі інтереси та права дитини.
Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

ІІІ. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви
Таким чином, беручи до уваги встановлені обставини, досліджені докази та вимоги закону, суд дійшов висновку, що первісний позов слід задовольнити, визначивши місце проживання малолітньої дитини – дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із матір`ю ОСОБА_1 , а також стягувати із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання їх неповнолітньої дитини – дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 (однієї чверті) усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із 18 квітня 2025 року до досягнення дитиною повноліття. При цьому, суд вирішуючи первісний позов у цій частині, враховує висновок органу опіки та піклування щодо доцільності визначення місця проживання дитини разом із матір`ю.
Згідно ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
За таких обставин суд вважає, що рішення в частині стягнення аліментів за один місяць, слід допустити до негайного виконання.
Щодо задоволення зустрічного позову, суд доходить до висновку, що жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування із малолітньою дочкою, чи обставин, які б свідчили про спілкування батька з дочкою, яке перешкоджало б нормальному розвитку дитини, або обумовлювало його побачення з дитиною у присутності інших осіб, судом не встановлено, а матеріали справи таких доказів не містять, а тому суд вважає, що зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають до частково задоволення, шляхом встановлення ОСОБА_2 графіку побачень та спілкування з малолітньою дитиною дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які проводити в другу та четверту неділю місяця по дві години, з урахуванням режиму зайнятості дитини та стану її здоров`я, які мають відбуватись в присутності матері за місцем її перебування. Суд звертає увагу на те, що з урахування вікових змін дитини, її розвитку та потреб, сторони не позбавлені у майбутньому зміни встановленого судом способу участі у вихованні дитини. При цьому, суд при вирішенні вимог зустрічного позову ОСОБА_2 не бере до уваги висновок опіки та піклування щодо не доцільності визначення способу участі батька у вихованні дитини шляхом спілкування із дитиною, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №220 від 18 лютого 2026 року та вважає його у цій частині необґрунтованим та таким, що не відповідає якнайкращим інтересам малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .. При цьому, суд звертає увагу, що орган опіки та піклування зазначаючи у своєму висновку про не можливість визначення способу участі батька ОСОБА_12 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_3 шляхом спілкування із дитиною з використанням технічних засобів зв`язку в режимі відео конференції, не навів інші прийнятні способи такого спілкування та не врахував якнайкращі інтереси дитини.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 4, 13, 82, 263, 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління сім`ї молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про визначення проживання дитини разом із матір`ю та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, задовольнити.
Визначити місце проживання малолітньої дитини – дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із матір`ю ОСОБА_1 .
Стягувати із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання їх неповнолітньої дитини – дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 (однієї чверті) усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із 18 квітня 2025 року до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути із ОСОБА_2 у користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір у розмірі 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) грн. 20 коп. 
Стягнути із ОСОБА_2 у користь держави судовий збір у розмірі 1211 (одну тисячу двісті одинадцять) грн. 20 коп. 
Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Управління сім`ї молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною задовольнити частково.
Встановити ОСОБА_2 графік побачень та спілкування з малолітньою дитиною дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які проводити в другу та четверту неділю місяця по дві години, з урахуванням режиму зайнятості дитини та стану її здоров`я, які мають відбуватись в присутності матері за місцем її перебування. 
Із врахуванням вікових особливостей та розвитку малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в подальшому, такі побачення та спілкування дитини із батьком ОСОБА_2 можуть відбуватись в режимі відеозв`язку. Батьки мають право змінювати порядок та час спілкування із дитиною, за взаємною їх згодою.
В решті позовних вимог ОСОБА_2 , відмовити.
Стягнути із ОСОБА_1 у користь ОСОБА_2 605 (шістсот п`ять) грн.. 60 коп. судового збору,пропорційно до задоволених позовних вимог.
Рішення в частині стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Рішення суду може бути оскаржене до Тернопільського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.
Повний текст судового рішення складено 20.07.2026.

Реквізити сторін:
Позивач-відповідач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .
Відповідач-позивач:  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_5 .
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, місце знаходження: м.Тернопіль, вул..Шевченка,1. 
Головуючий суддя | В. В. Ромазан