Справа № 367/7897/26
Провадження №3/367/1802/2026

ПОСТАНОВА
Іменем України
22 липня 2026 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:
головуючого судді      Шестопалової Я.В.,
при секретарі       Янковому І.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань суду справу про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , керівника ТОВ «СТГРАН» ЄДРПОУ 44428525, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 163-2 КУпАП,-
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до протоколу № 1527/10-36-04-05 від 15.06.2026 року, складеного головним державним інспектором відділу податків і зборів з юридичних осіб галузей будівництва та освіти управління оподаткування юридичних осіб ГУ ДПС у Київській області Черниш С.В., ОСОБА_1 несвоєчасно подав платіжне доручення на перерахування узгодженої до сплати суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість по деклараціях за грудень 2025 року, граничний термін сплати 30.01.2026, фактично сплачено 24.04.2026, 30.04.2026, 18.05.2026, чим порушив п. 57.1 ст. 57, п. 124.1 ст. 124 ПК України, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 163-2 КУпАП.
В судове засідання, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі.
Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.
З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що датою вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення є 24.04.2026, 30.04.2026, 18.05.2026.
З Акту камеральної перевірки вбачається, що зазначені в протоколі, як дати вчинення правопорушення, є датами фактичної сплати суми податкового зобов`язання за грудень 2025 року.
Разом із тим, суд не може погодитись із зазначеними в протоколі датами вчинення адміністративного правопорушення – 24.04.2026, 30.04.2026, 18.05.2026, виходячи з наступного.
Положеннями ст. 163-2 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за неподання або несвоєчасне подання посадовими особами підприємств, установ та організацій платіжних доручень на перерахування належних до сплати податків та зборів (обов`язкових платежів).
Відповідно до п. 15.1 ст. 15 Податкового кодексу України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
Згідно зі п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платник податків, зокрема зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно з п. 38.1 ст. 38 Податкового кодексу України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
З протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що ОСОБА_1 , будучи керівником ТОВ «СТГРАН» несвоєчасно сплатив узгоджену суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість по деклараціях за грудень 2025, чим допустив порушення п. 57.1 ст. 57, п. 124.1 ст. 124 Податкового кодексу України.
Відповідно до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Так, судом встановлено, що зазначені в протоколі, як дати вчинення правопорушення, дати - 24.04.2026, 30.04.2026, 18.05.2026 є датами фактичної сплати узгодженої суми грошового зобов`язання, в той час як граничний строк сплати був – 30.01.2026.
Отже доводи, викладені в Акті камеральної перевірки щодо порушення правил (термінів) сплати (перерахування) податків ТОВ «СТГРАН», які покладено в основу протоколу про адміністративне правопорушення є слушними, та дійсно мало місце вчинення адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 163-2 КУпАП.
Відповідно до п. 57.1 ст. 57 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до п. 287.3 Податкового кодексу України, податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.
Виходячи з наведеного, днем вчинення адміністративного правопорушення є наступний день за днем настання граничного строку сплати грошового зобов`язання, тобто 31.01.2026.
Суд не може погодитися, що дата фактичної сплати суму податку, складання акту перевірки чи протоколу про адміністративне правопорушення є датою вчинення адміністративного правопорушення, суть якого викладена в протоколі, і саме з цієї дати відраховується строк накладення стягнення, визначений ч. 2 ст. 38 КУпАП.
Так, чиним законодавством передбачено, що зазначений строк з дня виявлення правопорушення починає свій відлік у разі скоєння триваючого правопорушення.
Триваючим адміністративним правопорушенням є порушення, пов`язані з довготривалим, безперервним невиконанням обов`язків, передбачених правовою нормою. Тобто триваючі правопорушення характеризуються тим, що особа, яка вчинила які-небудь встановлені дії або бездіяльність, і далі перебуває в стані безперервного продовження цих дій (бездіяльності). Ці дії безперервно порушують закон протягом якогось часу. Іноді такий стан триває протягом значного часу, і весь час винний безперервно скоює правопорушення у вигляді невиконання покладених на нього обов`язків.
Триваючі правопорушення припиняються, якщо факт цих правопорушень виявлено компетентним органом при проведенні перевірок, зокрема, при виявленні таких порушень як відсутність обліку доходів і витрат, для яких встановлено обов`язкову форму обліку, бухгалтерського обліку об`єктів оподаткування, ведення його з порушенням національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку, інших правопорушень, пов`язаних з нарахуванням податків, які можливо встановити тільки в ході документальної перевірки на підставі первинних документів.
Стягнення за такі адміністративні правопорушення може бути накладене у термін не пізніше, ніж через три місяці з дня його виявлення (з дати складання і підписання акта перевірки).
Разом з тим, до адміністративних правопорушень, що мають разовий характер, належать такі проступки: несвоєчасне подання декларацій, розрахунків, аудиторських висновків, платіжних доручень на внесення платежів до бюджетів та державних цільових фондів, подання звіту з ЄСВ тощо.
Отже, адміністративне правопорушення, що викладене в даному протоколі та яке полягає в несвоєчасному поданні платіжних доручень на перерахування належних до сплати податків, не відноситься до триваючого правопорушення, і відповідно стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення.
Як зазначалося вище, днем вчинення цього адміністративного правопорушення є 31.01.2026 року, і саме з цієї дати почав перебіг строк, визначений ч. 2 ст. 38 КУпАП.
Пунктом 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП імперативно встановлено, що провадження по справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за обставин закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 38 КУпАП, якщо справи про адміністративні правопорушення відповідно до цього Кодексу чи інших законів підвідомчі суду (судді), стягнення може бути накладено не пізніш як через три місяці з дня вчинення правопорушення, а при триваючому правопорушенні - не пізніш як через три місяці з дня його виявлення, крім справ про адміністративні правопорушення, зазначені у частинах третій - восьмій цієї статті.
Як вбачається з матеріалів справи - 15.06.2026 року було складено протокол про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 за вчинення ним, як встановлено судом, 31.01.2026 року адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 163-2 КУпАП, яке було виявлено 25.05.2026 року та який надійшов до суду 23.06.2026 року.
Таким чином останній день накладення адміністративного стягнення є 31.05.2026.
Суд звертає увагу, що дана справа надійшла до суду лише 23.06.2026 року. Таким чином, даний протокол було складено та передано до суду вже після закінчення строку накладення адміністративного стягнення.
Суд також враховує практику Європейського Суду з прав людини (пункт 137 Рішення від 09 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України» (заява №21722/11) про те, що строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від не заявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними (див. рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгз та інші проти Сполученого Королівства» (Stubbings and Others v. the United Kingdom), п. 51, Reports 1996-IV). Строки давності є загальною рисою національних правових систем договірних держав щодо кримінальних, дисциплінарних та інших порушень.
Враховуючи вищевикладене, а також те, що з часу вчинення адміністративного правопорушення, строки встановлені ст. 38 КУпАП закінчилися, суд дійшов висновку, що дана справа підлягає закриттю з підстав передбачених п. 7 ст. 247 КУпАП.
При цьому, Кодекс України про адміністративні правопорушення чітко передбачає, що закінчення строків накладення адміністративних стягнень є підставою, що виключає провадження у справі на будь-якій стадії. Ця норма є імперативною і не передбачає обов`язку суду визначати питання вини чи невинуватості особи, оскільки по своїй суті є формою відмови держави від юридичного переслідування особи за вчинення адміністративного правопорушення.
Аналогічне положення міститься в рішенні ЄСПЛ у справі «Грабчук проти України» від 26.09.2006, згідно з яким, у разі закриття провадження по справі, питання про доведеність вини особи не має вирішуватися.
Також, відповідно до висновку Вищого адміністративного суду України «Щодо встановлення вини особи під час закриття провадження про адміністративні правопорушення у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності», у разі закриття провадження по справі у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення, вина особи, яка притягається до адміністративної відповідальності не встановлюється. Отже, після закінчення вказаних строків унеможливлюється здійснення будь-яких заходів, спрямованих на притягнення особи до адміністративної відповідальності. Це дає підстави вважати про відсутність у суду прав з`ясовувати і встановлювати вину чи невинуватість особи в постанові про закриття провадження у справі.
Більш того, п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП не містить положень про наявність у суду повноважень щодо встановлення обставин вчинення адміністративного правопорушення, наявності вини особи у його вчиненні у разі закриття провадження про адміністративні правопорушення. Крім того, логічне тлумачення абзацу першого статті 247 КУпАП дозволяє дійти висновку, що встановлення зазначених у цій статті юридичних фактів є єдиною необхідною підставою для припинення будь-яких дій щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності незалежно від встановлених будь-яких інших обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення (стаття 280 КУпАП), у тому числі й вини особи у його вчиненні.
Отже, суд звертає увагу на те, що поєднання закриття справи з одночасним визнанням вини особи у вчиненні адміністративного правопорушення є взаємовиключними рішеннями, і прийняття таких двох взаємовиключних рішень в одній постанові про закриття справи буде свідчити про порушення права людини на справедливий суд, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
За положеннями статті 284 КУпАП судовим рішенням, що доводить вину особи, є постанова про накладення адміністративного стягнення або застосування заходів впливу, умовою якої є визначення вини. Отже, наявність або відсутність вини встановлюється саме під час здійснення провадження у справі про адміністративне правопорушення. Таким чином, вина осіб, які притягуються до адміністративної відповідальності, не встановлюється у справах, у яких провадження закривається.
З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що на момент складання та направлення до суду протоколу та розгляду справи в суді сплинули строки накладення адміністративного стягнення, передбачені ст. 38 КУпАП, суд приходить до висновку, що провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 163-2, 7, 9, 23, 24, 27, 29, 33, 34, 35, 38, 40-1, 247, 268, 276, 277, 279, 280, 283, 284 КУпАП, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 163-2 КУпАП, на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП - закрити.
Апеляційна скарга, протест прокурора подаються до Київського апеляційного суду протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя:       Я.В. Шестопалова