Номер провадження 2/754/7813/26
Справа №754/5688/26
РІШЕННЯ 
Іменем України

21 липня 2026 року Деснянський районний суд м.Києва в складі: 
головуючого судді  Скрипки О.І.
при секретарі  Моторенко К.О., 
за участю 
представника відповідача  ОСОБА_2,   
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування,-

В С Т А Н О В И В :

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» (далі по тексту ПрАТ «СК «АРКС») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування. 
Свої позовні позивач вимоги мотивує тим, що 24.07.2024 року об 13:14 год. в місті Києві по вул.Дніпровська набережна, 16-в сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу «Audi Q5», д.н.з. НОМЕР_1 , яким керувала відповідач ОСОБА_1 , та автомобіля «Audi A3», д.н.з. НОМЕР_2 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 16.08.2024 року у справі №753/14625/24 відповідача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП і накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу. 
Як зазначає позивач, на момент дорожньо-транспортної пригоди, майнові інтереси власника автомобіля «Audi A3», д.н.з. НОМЕР_2 , були застраховані в АТ « СК «АРКС» Договором добровільного страхування наземного транспорту (приєднання) «Все включено» Оферта №64557а3кп від 20.07.2023 року. Власник пошкодженого автомобіля звернувся до АТ «СК «АРКС» із Заявою про подію та на виплату за договором ОСЦПВВНТЗ від 25.07.2024 року. Дана заява була розглянута, пошкодження застрахованого автомобіля було визнано страховим випадком та визначено вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля складає 133 337,38 грн.. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Audi Q5», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована за договором-полісом № АР006768701 в ПрАТ «Європейський страховий альянс», яке виплатило позивачу, застосувавши коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу, страхове відшкодування в розмірі 89 239, 69 грн., і вказана сума була перерахована позивачем потерпілій особі, що підтверджується платіжним дорученням № 1077325 від 12.08.2024 року. Крім того, оскільки позивач за умовами Договору здійснює виплату страхового відшкодування у розмірі, що дорівнює розміру відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, то на підставі розрахунку страхового відшкодування, складеного страхового акту № ARX4206597 від 09.08.2024 року позивачем було здійснено доплату суми страхового відшкодування потерпілому в розмірі 44 097,69 грн. згідно платіжного доручення №1096019 від 05.11.2024 року.
Посилаючись на викладені обставини, а також положення ст.ст.993, 1194 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 44 097,69 грн., а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2662,40 грн.
Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 09.04.2026 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання.
04.06.2026 року до суду надійшов відзив представника відповідача ОСОБА_2 на позовну заяву. У даному відзиві представник відповідача заперечує проти позовних вимог, посилаючись на постанову Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц, і вказує на те, що загальний розмір заподіяної внаслідок ДТП майнової шкоди є значно меншою за межі страхового ліміту відповідальності відповідача за діючим Полісом, а тому правові підстави для задоволення позову відсутні, оскільки ОСОБА_1 є неналежним відповідачем. Крім того, на думку представника відповідача, вартість відновлювального ремонту необґрунтована, недоведена та штучно завищена, позивачем проігноровано реальний характер пошкоджень та не надано суду доказів об`єктивної вартості ремонту, а тому позовні вимоги є безпідставними та недоведеними.
Посилаючись на викладені обставини, представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
11.06.2026 року до суду надійшла відповідь представника позивача Сечка С.В. на відзив представника відповідача. У даній відповіді представник позивача зазначив про наявність правових підстав для стягнення з відповідача суми сплаченого страхового відшкодування, а також про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. 
20.07.2026 року до суду надійшли письмові пояснення представника відповідача ОСОБА_2 у справі, в яких вона зазначає про помилкове тлумачення позивачем судової практики та норм чинного законодавства. 
В судове засідання представник позивача Сечко С.В. не з`явився, надавши клопотання про розгляд справи в його відсутність.
Враховуючи обставини справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника позивача на підставі наявних доказів. 
Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні.
Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. 
Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 24.07.2024 року об 13:14 год. в місті Києві по вул.Дніпровська набережна, 16-в водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Audi Q5», д.н.з. НОМЕР_1 , не врахувала дорожню ситуацію та, рухаючись заднім ходом, здійснила зіткнення з автомобілем «Audi A3», д.н.з. НОМЕР_2 , який був припаркований. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. 
Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 16.08.2024 року у справі №753/14625/24 відповідача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП і накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу. 
З матеріалів справи також вбачається, що на момент дорожньо-транспортної пригоди, майнові інтереси власника автомобіля «Audi A3»,д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_4 були застраховані в АТ « СК «АРКС» Договором добровільного страхування наземного транспорту (приєднання) «Все включено» Оферта №64557а3кп від 20.07.2023 року.

25.07.2024 року власник пошкодженого автомобіля ОСОБА_4 звернулась до АТ «СК «АРКС» із Заявою про подію та на виплату за договором ОСЦПВВНТЗ.
На підставі вказаної заяви, Акту огляду транспортного засобу від 26.07.2024 року, рахунку-фактури №324072525 від 25.07.2024 року, розрахунку страхового відшкодування та Страхового Акту № ARX4206597 від 09.08.2024 року визначено вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля складає 133 337,38 грн.
Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Audi Q5», д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована за договором-полісом № АР006768701 в ПрАТ «Європейський страховий альянс» яке виплатило позивачу, страхове відшкодування в розмірі 89 239, 69 грн., і вказана сума була перерахована позивачем потерпілій особі, що підтверджується платіжним дорученням № 1077325 від 12.08.2024 року. Дана сума розрахована за вирахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу.
Крім того, на виконання умов Договору страхування, позивачем було здійснено доплату суми страхового відшкодування потерпілому до розміру вартості відновлювального ремонту в розмірі 44 097,69 грн. згідно платіжного доручення №1096019 від 05.11.2024 року. 
Факт вказаної виплати також визнано стороною відповідача.
З огляду на викладене, ПрАТ «СГ «АРКС» заявлено вимогу про стягнення з відповідача, як особи, відповідальної за заподіяний збиток та яка є винною у вчиненні ДТП, збитків, що не відшкодовані позивачу в сумі 44 097,69 грн. посилаючись на те, що страхова компанія відповідача здійснила виплату страхового відшкодування з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля, яке не покриває суму виплати за договором добровільного страхування наземного транспорту. 
Сторона відповідача проти даних тверджень заперечувала, посилаючись на відсутність правових підстав, а також недоведеність розміру завданої шкоди.
Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст.11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, акти цивільного законодавства, а також завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі.
Згідно ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є в тому числі діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Статтею 1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
За загальним правилом, встановленим частиною першою статті 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який здійснив страхову виплату за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.
Відхиляючи доводи сторони відповідача про те, що загальний розмір шкоди не перевищує ліміт відповідальності його страховика (160 000,00 грн.), а тому обов`язок з відшкодування збитків у повному обсязі має нести виключно страхова компанія за полісом обов`язкового страхування, суд враховує усталену практику Верховного Суду.
Відповідно до приписів статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Якщо для відновлення пошкодженого транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин на нові, страховик за договором обов`язкового страхування відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу. Пред`явлення особою вимоги про виплату страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу до страховика винуватця є неправомірним (правовий висновок у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.03.2018 у справі № 910/5001/17).
Отже, ПрАТ «Європейський страховий альянс» виконало свій обов`язок перед потерпілим належним чином та в межах спеціального закону, виплативши страхове відшкодування з урахуванням зносу у розмірі 89 239,69 грн.
Разом з тим, страховик відповідальності винної особи здійснює відшкодування витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом з урахуванням зносу, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі статті 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків. Розмір обов`язку страховика має істотне значення для встановлення обсягу відповідальності винної в дорожньо-транспортній пригоді особи, оскільки заподіювач шкоди зобов`язаний сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням.
Посилання представника відповідача на правову позицію Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц є безпідставним, оскільки покладання обов`язку з відшкодування шкоди на страхувальника визнається неправомірним та таким, що суперечить меті інституту страхування, лише у межах тієї суми страхового відшкодування, яку зобов`язаний виплатити страховик. Оскільки закон прямо обмежує обсяг відповідальності страховика за полісом виплатою сум з урахуванням фізичного зносу, обов`язок компенсувати вартість нових деталей замість зношених покладається виключно на безпосереднього заподіювача шкоди. Зокрема, Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.
Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Аналогічні по суті висновки викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19).
Вирішуючи даний спір по суті, суд вважає, що визначаючи розмір майнової шкоди, завданої власникові автомобіля, пошкодженого внаслідок ДТП 24.07.2024 року, слід виходити з вартості відновлювального ремонту вказаного автомобіля без урахування фізичного зносу КТЗ та його складників, що становить 133 337,38 грн.
Суд враховує і те, що відносини між відповідачем ОСОБА_1 та ПрАТ «Європейський страховий альянс» регулюються умовами, визначеними в договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та Закону № 1961-IV, яким зокрема передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу страховиком відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Саме з урахуванням вказаних норм ПрАТ «Європейський страховий альянс» здійснено виплату позивачу страхового відшкодування у розмірі 89 239,69 грн. Вказану обставину сторона відповідача також не оспорювала. 
З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про правомірність заявлених позовних вимог та наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача різниці між виплаченим розміром страхового відшкодування та розміром вартості відновлювального ремонту. При цьому суд нагадує, що посилання представника відповідача на правову позицію Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/18006/15-ц є безпідставним, оскільки покладання обов`язку з відшкодування шкоди на страхувальника визнається неправомірним та таким, що суперечить меті інституту страхування, лише у межах тієї суми страхового відшкодування, яку зобов`язаний виплатити страховик. Оскільки закон прямо обмежує обсяг відповідальності страховика за полісом виплатою сум з урахуванням фізичного зносу, обов`язок компенсувати вартість нових деталей замість зношених покладається виключно на безпосереднього заподіювача шкоди.
Судом відхиляються і заперечення представника відповідача проти позову в частині недоведеності розміру завданої шкоди, її завищення внаслідок зазначення деталей та робіт з ремонту щодо пошкоджень, які не були заявлені під час ДТП, оскільки дані заперечення не підтверджені належними та допустимими доказами. Зокрема, представник відповідача наполягала на тому, що мало місце виключно пошкодження бамперу автомобіля потерпілої ОСОБА_5 , інші пошкодження, в тому числі і кузова були відсутні, а тому вартість відновлювального ремонту є штучно завищеною.
Суд зазначає, що чинне цивільне процесуальне законодавство не встановлює виключних засобів доказування вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, а тому належними та допустимими доказами у розумінні статей 76, 77 Цивільного процесуального кодексу України є документи станції технічного обслуговування, акт огляду транспортного засобу та розрахунок страхового відшкодування, на підставі яких страховик визначив розмір збитків.
В якості доказів того, що пошкодження автомобіля потерпілої були незначними, стороною відповідача до відзиву надано копію її полісу № АР/6768701, фотознімки з місця події, а також копії письмових пояснень ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , схему ДТП та повідомлення відповідача ПрАТ «Європейський страховий альянс» про настання страхового випадку. 
Так, згідно письмових пояснень ОСОБА_1 на місці ДТП, вона паркувалась на СТО та заднім бампером в`їхала в передній бампер потерпілої, пошкодила його, а також її автівка зазнала пошкоджень заднього бамперу і розбито фару нижнього заднього виду. 
В той же час, з письмових пояснень ОСОБА_5 вбачається, що внаслідок ДТП пошкоджено передня решітка, передній бампер, зім`ятий капот та під питанням кріплення фари. 
Також, у схемі ДТП міститься перелік видимих (зовнішніх) пошкоджень транспортного засобу, отриманих унаслідок ДТП, згідно яких автомобіль потерпілої ОСОБА_5 має наступні ушкодження: передній бампер, решітка радіатора, капот, кріплення фари.
Крім того, згідно акту огляду транспортного засобу (дефектної відомості) від 26.07.2024 року, а також рахунку-фактури ТОВ «Ауді-Центр Київ» від 25.07.2024 року № 324072525, вбачається, що відновлювальному ремонту підлягали бампер, решітка радіатора, капот та фара.
Таким чином, вищевказані докази в сукупності підтверджують обсяг пошкоджень автомобіля потерпілої особи, щодо яких проведено відновлювальний ремонт.
Суд зауважує, що у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, заподіяної власнику транспортного засобу, суд виходить з фактичної суми, встановленої відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій визначалася вартість ремонту автомобіля. Враховуючи засади змагальності цивільного процесу, обов`язок спростування розміру збитків та доведення інших обставин покладається на відповідача. Оскільки сторона відповідача не надала суду жодного альтернативного висновку експертного дослідження або оцінки та не заявила клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи, його власні розрахунки вартості ремонту є припущеннями та не можуть слугувати підставою для спростування належних доказів позивача. 
Проте, при визначенні розміру суми, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача суд вважає правильним виключити із вартості відновлювального ремонту роботи по випорожненню/заповненню системи кондиціонера на суму 1062,00 грн., оскільки суду не доведено необхідність проведення вказаних робіт при усуненні пошкоджень бампера, фари чи капота пошкодженого автомобіля. В іншій частині розмір завданої шкоди є доведеним та не спростованим належними доказами у справі. 
З урахуванням наведеного, з відповідача на користь позивача належить стягнути 43 035,69 грн., в зв`язку із чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч.2, 3 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
За змістом ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, додержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
За приписами ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У відповідності до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до положень Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Коробов проти України» (заява № 39598/03 від 21 липня 2011 року) суд вказав, що при оцінці доказів, суд, як правило - застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.
Європейський суд з прав людини також вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд відхиляє твердження відповідача про безпідставність задоволення позовних вимог, оскільки вони спростовані вищенаведеними правовими нормами та вважає, що відповідач, як особа, винна у вчиненні ДТП, зобов`язана сплатити позивачу таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, слід дійти висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ПрАТ «СГ «АРКС» про стягнення на його користь з відповідача 43 035,69 грн. виплаченого страхового відшкодування на підставі статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування». У стягненні суми в розмірі 1062,00 грн. належить відмовити. Інші твердження сторони відповідача висновки суду не спростовують та підстави для відмови в задоволенні позовних вимог у повному обсязі не дають.
Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог в розмірі 2598,28 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.22, 979, 993, 1166, 1167, 1187, 1191, 1194 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» № 4 від 01.03.2013 року, ст.ст. 12, 13, 76-81, 141, 263-265 ЦПК України, суд, - 
В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» - задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС», код ЄДРПОУ 20474912, суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 43035,69 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2598,28 грн.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: