Справа № 127/14716/26
Провадження № 2/127/4225/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

03 липня 2026 року	місто Вінниця	

Вінницький міський суд Вінницької області
в складі: головуючого судді Сичука М.М.,
за участі секретаря судового засідання Коровай А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії та гарячої води,

ВСТАНОВИВ:
Комунальне підприємство Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії та гарячої води.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» є виконавцем житлово-комунальних послуг з постачання теплової енергії та гарячої води на території міста Вінниці та здійснює їх надання відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 вересня 2019 року № 830, та Правил надання послуги з постачання гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року № 1182.
Як зазначає позивач, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідач є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому право власності на 1/2 частку квартири зареєстровано за ним з 26 вересня 2019 року, а на іншу 1/2 частку – з 19 січня 2023 року.
Зазначене житлове приміщення забезпечується послугами з постачання теплової енергії та гарячої води, які надаються КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго», що також підтверджується витягом із реєстру особових рахунків житлового фонду.
Позивач посилається на те, що зазначений багатоквартирний будинок технічно приєднаний до зовнішніх інженерних мереж КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго», а рішеннями виконавчого комітету Вінницької міської ради погоджено відповідні норми споживання теплової енергії та гарячої води для споживачів підприємства.
Крім того, позивач зазначає, що з 01 листопада 2021 року між ним та споживачами діють Типові індивідуальні договори про надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води, які є публічними договорами приєднання та вважаються укладеними відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги», оскільки співвласниками багатоквартирного будинку не було обрано іншу модель договірних відносин.
На думку позивача, відповідач, будучи власником житлового приміщення та споживачем житлово-комунальних послуг, всупереч вимогам пункту 5 частини другої статті 7, статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а також умов Типових індивідуальних договорів, належним чином не виконував свого обов`язку щодо своєчасної та повної оплати наданих послуг, унаслідок чого за період з 01 грудня 2024 року по 31 серпня 2025 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 27 162 грн 65 коп., яка складається із: 26 194 грн 44 коп. – заборгованість за спожиті послуги з постачання теплової енергії та гарячої води; 673 грн 96 коп. – інфляційні втрати; 294 грн 25 коп. – три проценти річних.
У зв`язку із невиконанням відповідачем обов`язку щодо добровільного погашення заборгованості позивач просить суд стягнути із останнього зазначену суму боргу, а також понесені судові витрати.
Також позивач зазначив, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 17 вересня 2025 року у справі №127/28882/25 йому було відмовлено у видачі судового наказу про стягнення зазначеної заборгованості із відповідача, при цьому роз`яснено право звернутися до суду із відповідними вимогами в порядку позовного провадження.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 07.05.2026 року відкрито провадження у справі та вирішено проводити її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, про що сторони були належним чином повідомлені.
Представник позивача подав до суду письмову заяву, у якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач у встановлений судом строк відзиву на позов не подав, у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин своєї неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляв.
За таких обставин, враховуючи вимоги статей 223, 280 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення без постановлення окремої ухвали, оскільки представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи.
Відповідно до вимог статей 178, 279 ЦПК України справа розглядається судом за наявними у ній матеріалами.
Оскільки розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалося.
Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно, повно й об`єктивно з`ясувавши обставини справи, перевіривши їх належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, оцінивши кожний доказ окремо та їх сукупність відповідно до вимог статей 76–82, 89 ЦПК України, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи виключно за зверненням особи, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, у межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених законом випадках.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на 1/2 частку зазначеного нерухомого майна зареєстроване за відповідачем з 26 вересня 2019 року, а на іншу 1/2 частку – з 19 січня 2023 року, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, наявною в матеріалах справи.
Також судом встановлено, що вказане житлове приміщення підключене до централізованої системи теплопостачання та гарячого водопостачання, а послуги з постачання теплової енергії та гарячої води за зазначеною адресою надаються Комунальним підприємством Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго», що підтверджується витягом з реєстру особових рахунків житлового фонду, рішеннями Виконавчого комітету Вінницької міської ради щодо погодження норм споживання теплової енергії та іншими письмовими доказами, долученими до матеріалів справи.
З аналізу матеріалів справи судом встановлено, що відповідач фактично користувався житлово-комунальними послугами, які надавалися позивачем, однак свого обов`язку щодо своєчасної та повної їх оплати належним чином не виконував, унаслідок чого за період з 01 грудня 2024 року по 31 серпня 2025 року утворилася заборгованість.
Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Житлового кодексу України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 вересня 2019 року №830, Правилами надання послуги з постачання гарячої води, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року №1182, а також Типовими індивідуальними договорами про надання відповідних комунальних послуг.
Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги з постачання теплової енергії та гарячої води.
Пунктом 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено обов`язок індивідуального споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами (тарифами), встановленими відповідно до законодавства, у строки, визначені відповідними договорами.
Частиною першою статті 9 зазначеного Закону передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісячно, якщо інший порядок та строки не визначені договором.
Статтею 322 ЦК України встановлено, що власник зобов`язаний утримувати належне йому майно, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 67 Житлового кодексу України плата за комунальні послуги справляється за затвердженими у встановленому законом порядку тарифами, а статтею 68 цього Кодексу передбачено обов`язок своєчасного внесення такої плати.
Судом установлено, що багатоквартирний житловий будинок, у якому знаходиться квартира відповідача, приєднаний до централізованої системи теплопостачання, а КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» є належним виконавцем відповідних житлово-комунальних послуг.
Згідно з частиною п`ятою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якщо співвласниками багатоквартирного будинку не обрано модель договірних відносин та не укладено інший договір із виконавцем комунальної послуги, між виконавцем та споживачами вважається укладеним індивідуальний договір, що є публічним договором приєднання.
Матеріалами справи підтверджується, що Типові індивідуальні договори про надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води були оприлюднені позивачем відповідно до вимог чинного законодавства, а будь-яких доказів відмови відповідача від приєднання до умов такого договору чи обрання співвласниками іншої моделі договірних відносин суду не надано.
При цьому відсутність письмового договору сама по собі не звільняє особу від обов`язку оплачувати фактично отримані житлово-комунальні послуги.
Такий правовий висновок викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 20 листопада 2024 року у справі №463/6799/18, у якій зазначено, що відсутність укладеного письмового договору не є підставою для звільнення споживача від оплати фактично отриманих житлово-комунальних послуг. Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом, зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі №712/8916/17, Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі №401/710/15-ц, від 18 вересня 2019 року у справі №369/3682/16-ц та від 07 лютого 2024 року у справі №372/2236/21, що свідчить про сталість відповідної судової практики.
Отже, саме факт отримання відповідачем житлово-комунальних послуг та користування ними породжує для нього обов`язок здійснювати оплату таких послуг незалежно від того, чи було укладено окремий письмовий договір.
Досліджуючи доводи позивача щодо розміру заявлених до стягнення сум, суд виходить із такого.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію, зокрема сплатити грошові кошти, а кредитор має право вимагати виконання такого обов`язку.
За приписами статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.
Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором.
Згідно зі статтями 610, 611 ЦК України невиконання або неналежне виконання зобов`язання є його порушенням та тягне за собою правові наслідки, встановлені договором або законом.
Як убачається з матеріалів справи, КП ВМР «Вінницяміськтеплоенерго» здійснювало нарахування плати за послуги з постачання теплової енергії та гарячої води відповідно до тарифів, установлених уповноваженими органами, а також відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Правил надання послуг та Типових індивідуальних договорів.
При цьому матеріалами справи підтверджується, що відповідачу відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 , за яким здійснювався облік нарахувань та оплат за спожиті житлово-комунальні послуги.
На підтвердження заявлених вимог позивачем подано оборотну відомість та розрахунок заборгованості за особовим рахунком відповідача, з яких убачається, що за період з 01 грудня 2024 року по 31 серпня 2025 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 27 162 грн 65 коп., яка складається з: 26 194 грн 44 коп. — заборгованість за спожиті послуги з постачання теплової енергії та гарячої води; 673 грн 96 коп. — сума інфляційних втрат; 294 грн 25 коп. — три проценти річних.
Наведений позивачем розрахунок судом перевірено.
Будь-яких доказів, які б свідчили про неправильність проведених позивачем нарахувань, застосування невірних тарифів, помилковість визначення періоду заборгованості чи її розміру, відповідачем до суду не подано.
Так само матеріали справи не містять доказів повного або часткового погашення відповідачем заборгованості після проведення позивачем відповідних нарахувань.
Відповідач своїм процесуальним правом на подання відзиву не скористався, будь-яких заперечень щодо розрахунку заборгованості не висловив, доказів сплати вартості спожитих послуг, проведення перерахунку чи наявності переплати суду не надав.
Відповідно до принципу змагальності цивільного судочинства, закріпленого статтями 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. При цьому саме сторона, яка заперечує проти розрахунку іншої сторони, повинна надати належні та допустимі докази на підтвердження своїх доводів.
Оскільки відповідач не спростував поданий позивачем розрахунок, суд приймає його як належний, допустимий та достатній доказ існування заборгованості.
Вирішуючи питання щодо стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, суд виходить із такого.
Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.
Правова природа передбачених статтею 625 ЦК України інфляційних втрат та трьох процентів річних полягає не у застосуванні штрафної санкції, а у компенсації кредитору матеріальних втрат, завданих знеціненням грошових коштів унаслідок інфляційних процесів, а також компенсації за неправомірне користування боржником належними кредитору коштами.
Саме такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 18 березня 2019 року у справі № 210/5796/16-ц, який суд враховує під час вирішення даного спору відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України.
Перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат та трьох процентів річних, суд не встановив підстав сумніватися у правильності його здійснення, оскільки він відповідає вимогам статті 625 ЦК України, враховує період прострочення виконання грошового зобов`язання та ґрунтується на сумі фактичної заборгованості.
Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача 26 194 грн 44 коп. основної заборгованості, 673 грн 96 коп. інфляційних втрат та 294 грн 25 коп. трьох процентів річних є законними, обґрунтованими, підтверджуються належними і допустимими доказами та підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до частин першої та другої статті 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторону пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позов підлягає задоволенню повністю, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останнім судовий збір у розмірі 3 328 грн 00 коп.
Отже, оцінивши всі докази у їх сукупності, перевіривши доводи позивача на предмет їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд доходить переконання, що позовні вимоги Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» є доведеними, відповідають фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства України, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.
На підставі викладеного та керуючись статтями 5, 7, 9, 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», статтями 67, 68 Житлового кодексу України, статтями 322, 509, 525, 526, 610, 611, 625 Цивільного кодексу України, статтями 12, 13, 76–81, 89, 141, 247, 258, 259, 263–265, 268, 280–282, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:
Позов Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії та гарячої води задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» заборгованість за спожиті послуги з постачання теплової енергії та гарячої води за період з 01 грудня 2024 року по 31 серпня 2025 року у загальному розмірі 27 162 (двадцять сім тисяч сто шістдесят дві) гривні 65 копійок, яка складається з 26 194 (двадцять шість тисяч сто дев`яносто чотири) гривні 44 копійки – заборгованість за спожиті послуги з постачання теплової енергії та гарячої води; 673 (шістсот сімдесят три) гривні 96 копійок – інфляційні втрати; 294 (двісті дев`яносто чотири) гривні 25 копійок – три проценти річних.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго» судовий збір у розмірі 3 328 (три тисячі триста двадцять вісім) гривень 00 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте Вінницьким міським судом Вінницької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене позивачем до Вінницького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Вінницький міський суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. У такому випадку строк на апеляційне оскарження починає обчислюватися з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Учасники справи:
Позивач Комунальне підприємство Вінницької міської ради «Вінницяміськтеплоенерго», місцезнаходження юридичної особи: м. Вінниця, вул. 600-річчя, 13; код ЄДРПОУ 33126849;
Відповідач  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ..
Повний текст заочного рішення суду складено 07.07.2026.

Суддя: