Справа № 173/1416/26
Номер провадження1-кп/173/154/2026 

В И Р О К 
іменем України
22 липня 2026 року м. Верхньодніпровськ
Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі: 
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретарів судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12026046430000013 від 05.03.2026 року за обвинуваченням:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Верхньодніпровськ, Дніпропетровської області, українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, не одруженого, який не працює, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Згідно з Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 введено воєнний стан на всій території України, який неодноразово продовжувався і діє по теперішній час.
Так, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , приблизно о 19:00 год. 04.02.2026, точний час встановити не надалось можливим, знаходився за місцем проживання потерпілого ОСОБА_5 у кімнаті гуртожитку № НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , де потерпілий ОСОБА_5 добровільно надав ОСОБА_4 до рук належний йому смартфон для перевірки стану кредитної історії у мобільному застосунку АТ «КБ «Приватбанк» - «Privat24» потерпілого. Здійснивши вхід до акаунту ОСОБА_5 у застосунку «Privat24», ОСОБА_4 виявив наявність грошових коштів у сумі 10000 грн. на банківському рахунку потерпілого НОМЕР_2 , після чого у ОСОБА_4 виник злочинний умисел на таємне викрадення майна потерпілого, а саме грошових коштів із вказаного банківського рахунку АТ «КБ «Приватбанк».
Після чого, керуючись корисливим мотивом та метою незаконного збагачення, скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_5 добровільно надав йому до рук належний йому смартфон для перевірки стану кредитної історії, цілковито усвідомлюючи протиправність своїх дій, ОСОБА_4 зайшов у мобільний застосунок АТ «КБ «Приватбанк» - «Privat24» потерпілого, звідки умисно, таємно, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та він діє поза волею власника, шляхом взаємодії з меню застосунку, здійснив переказ грошових коштів з банківського рахунку № НОМЕР_2 на банківський рахунок № НОМЕР_3 , належний свідкові ОСОБА_6 , на загальну суму 8 844 гривні.
Після цього, того ж дня, 04.02.2026, ОСОБА_4 продовжуючи свій протиправний умисел, спрямований на незаконне збагачення, а саме таємне заволодіння грошовими коштами потерпілого ОСОБА_5 , перебуваючи біля банкомату, який розташований за адресою: м. Верхньодніпровськ, просп. Шевченка, буд. 11, разом зі свідком ОСОБА_7 , ОСОБА_4 попрохав останнього зняти раніше надіслані ним грошові кошти у сумі 8000 гривень у вище вказаному банкоматі з банківського рахунку свідка ОСОБА_6 , та надати йому готівкою, а решту 800 гривень дозволив залишити свідку. Отримавши готівкові грошові кошти у сумі 8 000 гривень від свідка ОСОБА_7 , ОСОБА_4 розпорядився вище вказаними грошовими коштами на власний розсуд.
Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_4 спричинив ОСОБА_5 , матеріальний збиток на загальну суму 8 844 гривень.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою вину у вчинені інкримінованого йому правопорушення. Пояснив, що 04.02.2026 він разом з потерпілим розпивали спиртні напої, оскільки перебували в дружніх відносинах. Потерпілий дав йому свій мобільний телефон та пароль для входу до стосунку банку, він відійшов в бік, побачив, що на рахунку є кошти, зателефонував другу ОСОБА_8 і той скинув номер банківської картки матері. Він перевів гроші з картки потерпілого на рахунок який надав друг. В той же день з ОСОБА_8 зняли кошти через банкомат. Гроші витратив на власні потреби. Потім на наступний день прийшов до потерпілого і зізнався, що вкрав у нього гроші. Потерпілий написав на нього заяву в поліцію. Відшкодував потерпілому 5000 грн. 
Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, направив на адресу суду заяву в якій просив проводити розгляд справи без його участі, обвинуваченого суворо не карати, зазначив, що обвинуваченим відшкодовано частину завданої шкоди в сумі 5000 грн. 
Оскільки обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, та приймаючи до уваги, що прокурор та потерпілий, також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає не доцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин скоєння злочинів, які ніким не оспорюються.
Прокурор у судовому засіданні зазначив, що під час судового розгляду встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинено обвинуваченим, який критично ставиться до скоєного, частково відшкодував завдану шкоду, тому просить суд визнати ОСОБА_4 винуватим та призначити покарання, з урахуванням обставини яка обтяжує покарання – вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, обставини яка пом`якшує покарання – щире каяття, за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років із застосуванням ст. 75, 76 КК України, оскільки останній раніше не судимий.
Враховуючи викладене, допитавши у судовому засіданні обвинуваченого та частково дослідивши матеріали кримінального провадження, у тому числі ті, що характеризують особу обвинуваченого, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при встановлених судом обставинах доведена повністю, а його дії слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.
При вирішенні питання щодо виду та міри покарання, необхідного і достатнього для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, суд враховує приписи статей 50, 65 КК України, зі змісту яких випливає, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
Обставиною, яка пом`якшує покарання відповідно до положень ст. 66 КК України судом визнається щире каяття. 
Обставиною, яка обтяжує покарання, відповідно до положень ст. 67 КК України судом визнається вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.
Разом з цим, суд приймає до уваги досудову доповідь органу пробації від 10.06.2026, згідно з якої орган пробації, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого та його спосіб життя, історію правопорушень, рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення оцінює як середній, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінується як середній. Орган пробації вважає, що виправлення цієї особи можливо без обмеження або позбавлення волі на певний строк. 
Згідно з роз`ясненнями п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року, «Призначаючи покарання у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів».
Крім того, необхідно враховувати позицію Конституційного Суду України, викладену у рішенні № 15-рп/2004 від 02 листопада 2004 року, відповідно до якої окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.
За таких обставин, судом враховано, що ОСОБА_4 критично ставиться до скоєного, має постійне місце проживання, не одружений, раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується задовільно, обставини, що пом`якшують покарання – щире каяття, що обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, а також те, що вчинене ним кримінальне правопорушення віднесене до тяжкого злочину, суд вважає за необхідне визначити йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України.
Разом з цим, судом встановлено, що обвинувачений визнав свою вину в інкримінованому злочині за обставин встановлених судом, висловив жаль з приводу вчиненого, вибачився перед потерпілим, частково відшкодував завдану шкоду, є особою яка раніше не судима. За таких підстав, суд вважав можливим застосувати до нього ст. 75, 76 КК України, надати можливість обвинуваченому виправитись та інтегруватись у суспільство без відбування призначеного покарання.
Призначення ОСОБА_4 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», не лише покарати за вчинення кримінального правопорушення, а й здійснити виправлення особистості, а також запобігти вчиненню ним так і іншими особами злочинів.
Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України.
Запобіжний захід у підготовчому судовому засіданні та під час судового розгляду зазначеного кримінального провадження не обирався і на теперішній час судом не встановлено підстав для його обрання.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Питання речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. 349, 363-368, 370, 371, 374, 376, 395 КПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки.
Відповідно до ст. 76 КК України в період іспитового строку покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки:
-періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації,
-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Початок іспитового строку обчислювати з моменту проголошення вироку суду.
Речові докази: 
-DVD-R диск з відеозаписом допиту потерпілого ОСОБА_5 зберігати в матеріалах кримінального провадження. 
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.
Суддя: ОСОБА_1