ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
(додаткова)
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"08" липня 2026 р. Справа№ 910/13475/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Скрипки І.М.
суддів: Бестаченко О.Л. 
Шаратова Ю.А. 

за результатами розгляду у відкритому судовому засіданні апеляційної скарги Акціонерного товариства “Гарантований покупець» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2026 (повний текст складений 15.01.2026) та на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2026
у справі №910/13475/25 (суддя Паламар П.І.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Санні Сіті" 
до Акціонерного товариства "Гарантований покупець"
про стягнення боргу, сум за прострочення виконання боржником грошового зобов`язання, ціна позову 20563269,92 грн. 
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до п.1 ч.1 ст.244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи або з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.
Так, відповідач у даній справі звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить:
рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2026 у справі №910/13475/25 скасувати повністю та ухвалити в цій частині нове про відмову в позові;
додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2026 у справі №910/13475/25 скасувати в частині задоволення заяви та ухвалити нове про відмову в задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу повністю.
В частині оскарження додаткового рішення відповідач категорично не погоджувався із додатковим рішенням Господарського суду міста Києва по справі № 910/13475/25 від 26.01.2026 та вважав, що судом першої інстанції при його ухваленні неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми процесуального права, що у відповідності до ст. 277 ГПК України є окремими підставами для скасування цього рішення.
Апелянт зазначав, що всупереч висновкам Верховного Суду у справі № 904/8800/21 та у справі № 922/2685/19 щодо застосування положень ч. 5 ст. 129 ГПК України, Господарським судом міста Києва не враховано сукупність обставин, що свідчать про не співмірність заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу порівняно зі складністю справи.
Дана справа стосувалася стягнення суми боргу, 3% річних та інфляційних втрат за договором між Позивачем та ДП "Гарантований покупець".
У провадженні Господарського суду міста Києва перебували та продовжують перебувати подібні за предметом спору до цієї справи, вони являються тотожними з вимогами у даній справі, відтак очевидним є те, що проведення правового аналізу матеріалів по справах, що є ідентичними, не потребує значних затрат часу та додаткових зусиль. 
При підготовці заяв по суті, наданих Позивачем під час розгляду даної справи, також не було необхідним збирання значного об`єму доказів в підтвердження заявлених позовних вимог, що виключає необхідність значних витрат спеціаліста в галузі права на підготовку процесуальних документів у справах даної категорії.
Відповідач наголошує, що позовні вимоги повністю базуються на первинних та бухгалтерських документах Позивача, об`єм яких є незначним, дана справа є справою про стягнення заборгованості, судова практика в даній категорії справ є сталою, отже вказані витрати часу на підготовку процесуальних документів по справі є значно завищеними.
Гарантований покупець вважає, що стягнуті судом першої інстанції витрати на правничу допомогу не відповідають принципу розумності та є завищеними, їх розмір не є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, стягнення адвокатських витрат у розмірі 20 000,00 грн не відповідає критеріям справедливості, є явно завищеними, що є підставою для зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Вказані доводи викладені в постанові апеляційної інстанції від 25.05.2026 у даній справі.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідача, позивач заперечував його доводи щодо оскарження додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2026 у даній справі, звертаючи увагу суду на те, що задоволені судом першої інстанції до стягнення витрати на правову допомогу в розмірі 20 000 грн становлять лише 0,10% від суми задоволених позовних вимог, наведене свідчить про те, що цей розмір є співмірним зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову.
В судовому засіданні апеляційної інстанції 25.05.2026 представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити, оскаржуване рішення та додаткове рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові та відмову в задоволенні заяви позивача про стягнення витрат на правничу допомогу повністю.
Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції 25.05.2026 заперечував проти доводів відповідача, викладених в апеляційній скарзі, просив у її задоволенні відмовити з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 25.05.2026 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Гарантований покупець" на рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2026 у справі №910/13475/25 задоволено частково. 
Рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2026 у справі №910/13475/25 скасовано частково, викладено резолютивну частину рішення в наступній редакції: 
« 1. Позов задовольнити частково.
2. Стягнути з Акціонерного товариства "Гарантований покупець" (01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 27, код ЄДРПОУ 43068454) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Санні Сіті" (76018, Івано-Франківська обл., Івано-Франківський р-н, м. Івано-Франківськ, код ЄДРПОУ 42445224) 16 001 575,08 грн. заборгованості, 3 355 612, 30 грн. інфляційних втрат, 1 194 576,51 грн. 3% річних, 246 611, 18 грн. судового збору.
3. В решті позову відмовити.»
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Санні Сіті" (76018, Івано-Франківська обл., Івано-Франківський р-н, м. Івано-Франківськ, код ЄДРПОУ 42445224) на користь Акціонерного товариства "Гарантований покупець" (01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 27, код ЄДРПОУ 43068454) 177, 67 грн. судового збору за подання апеляційної скарги. 
Доручено Господарському суду міста Києва видати накази.
Матеріали справи №910/13475/25 ухвалено повернути до суду першої інстанції.
Як встановлено колегією суддів, оскільки стосовно доводів апеляційної скарги відповідача щодо оскарження додаткового рішення суду першої інстанції від 26.01.2026 у даній справі та заперечень позивача на апеляційну скаргу в цій частині, які були розглянуті апеляційною інстанцією 25.05.2026, не було ухвалено в цій частині рішення у вигляді постанови, вказане підлягає виправленню у відповідності до п.1 ч.1 ст.244 ГПК України шляхом постановлення додаткової постанови.
Щодо доводів апеляційної скарги відповідача про скасування додаткового рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2026, колегія суддів зазначає наступне.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 13.01.2026 у справі №910/13475/25 позов задоволено.
Стягнуто з Державного підприємства "Гарантований покупець" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Санні Сіті" 16 001 575,08 грн. боргу, 3 362 384,08 грн. збитків внаслідок інфляції за час прострочення, 1 199 310,76 грн. три проценти річних з простроченої суми, 246 759,24 грн. витрат по оплаті судового збору.
Задовольняючи позов, суд виходив з доведеності та обґрунтованості заявлених позовних вимог.
До закінчення судових дебатів у справі позивач заявив про вирішення питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
17 січня 2026 Товариство з обмеженою відповідальністю "Санні Сіті" звернулося в суд із заявою про ухвалення додаткового рішення.
Посилаючись на приписи ст.ст. 126, 129 ГПК України, позивач просив покласти на відповідача 42000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідач у письмових запереченнях на заяву про ухвалення додаткового рішення просив відмовити в задоволенні заяви, а у випадку задоволення такої заяви судом, просив зменшити розмір заявлених витрат на професійну правничу допомогу до 1000 грн.
Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 13.01.2026 у справі №910/13475/25 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Санні Сіті" про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.
Стягнуто з Державного підприємства "Гарантований покупець" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Санні Сіті" 20 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
У заяві в іншій частині відмовлено.
Приймаючи додаткове рішення, суд дійшов висновку про відшкодування витрат позивача на правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн, з огляду на характер спору, з приводу вирішення якого склалась стала судова практика, складність справи та розумність розміру витрат.
Колегія суддів зазначає, що додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. У разі скасування рішення у справі, ухвалене додаткове рішення втрачає силу (подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 20.12.2019 у справі №240/6150/18, у постановах Верховного Суду від 16.04.2018 у справі №923/631/15, від 23.01.2020 у справі №927/229/19, від 23.12.2021 у справі №925/81/21).
За результатом розгляду апеляційної скарги Державного підприємства «Гарантований покупець» на рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2026, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для частково скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача 16 001 575,08 грн. заборгованості, 3 355 612, 30 грн. інфляційних втрат, 1 194 576,51 грн. 3% річних, 246 611, 18 грн. судового збору.
Оскільки у даній справі судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції скасовується по суті спору, то за правилами Господарського процесуального кодексу України розподіл судових витрат, зокрема і витрат на професійну правничу допомогу, має бути здійснений судом, який приймає рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
Розглядаючи заяву позивача про покладення витрат на професійну правничу допомогу на відповідача, з урахуванням наданих позивачем доказів, що підтверджують ці витрати, колегія суддів вважає, що заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого.
Положеннями ст. 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 16 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).
У постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 вказано, що метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості: ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст. 124 ГПК України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 126 ГПК України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу.
3) розподіл судових витрат (ст. 129 ГПК України).
Відповідно до ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно з ч. 2 ст. 126 ГПК України результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (ч. 1 ст. 124 Господарського процесуального кодексу України).
Так, у позовній заяві зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу, які позивач очікує понести у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції становить 42 000,00 грн.
Частина 8 статті 129 ГПК України встановлює, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що до судових дебатів, представником позивача заявлено, що докази понесення витрат на професійну правничу допомогу будуть подані протягом 5 днів після ухвалення рішення суду.
Колегія суддів враховує, що рішення Господарського суду міста Києва ухвалено 13.01.2026, а заява про прийняття додаткового рішення подана 17.01.2026, відтак докази, які підтверджують розмір судових витрат, понесених у зв`язку з наданням професійної правничої допомоги в суді першої інстанції були подані у строк, визначений частиною 8 статті 129 ГПК України. 
На підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 42 000,00 грн позивачем подано копії:
- ордеру на надання правничої (правової) допомоги ТОВ «Санні Сіті» адвокатом Савченко О.В. серії АІ № 2034792;
- договору про надання правничої допомоги №1627 від 29.09.2025, укладеного ТОВ «Санні Сіті» з адвокатом Савченко О.В.;
- акту приймання-передачі наданих послуг №1 від 13.01.2026 до вказаного договору, за яким вартість правових послуг (гонорару) складає 42 000,00 грн.
За змістом частини 3 статті 237 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) однією з підстав виникнення представництва є договір.
Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Визначення договору про надання правової допомоги міститься в п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», згідно з яким договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
За приписами ст. 1 вказаного Закону представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.
Згідно зі ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі фіксованого розміру чи погодинної оплати.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення. При зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоча і визначається частиною 1 статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» як «форма винагороди адвоката», але в розумінні Цивільного кодексу України становить ціну такого договору.
Таким чином, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, необхідно враховувати, зокрема, встановлений у самому договорі розмір та/або порядок обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».
Як вбачається з матеріалів справи, 29.09.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Санні Сіті» (клієнт) та адвокатом Савченко О.В.(адвокат) укладено договір про надання правової допомоги № 1627 (далі – договір), 
Відповідно до завдання №1 до вказаного договору адвокат Савченко О.В. приймає до виконання наступне завдання:
Підготовка позовної заяви та інших документів для подачі до Господарського суду міста Києва позову про стягнення заборгованості за період 2021 -2022 роки з ДП «Гарантований покупець», процесуальне ведення справи, участь в засіданнях, отримання рішення суду.
Вартість надання правничої допомоги 42 000 грн.
Відповідно до Акта приймання-передачі наданих послуг №1 від 13.01.2026, адвокат на виконання положень договору про надання правової допомоги №1627 від 29.09.2025 (завдання №1) надав, а клієнт прийняв наступні види правової допомоги:
Підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості з ДП «Гарантований покупець» та подача позову до Господарського суду міста Києва;
Підготовка відповіді на відзив та подача до Господарського суду міста Києва.
Загальна вартість послуг складає 42 000,00 грн.
Положення ст. 60 ГПК України передбачають, що повноваження адвоката як представника підтверджуються як довіреністю, так і ордером.
Представництво інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю «Санні Сіті» у даній справі (подання позовної заяви та відповіді на відзив) здійснювала адвокат Савченко О.В., яка діяла на підставі ордеру серії АІ № 2034792.
За змістом частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5 та 6 статті 126 ГПК України).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі N 826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 775/9215/15ц). Господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (пункт 120 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21).
Під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:
1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;
2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні витрат, понесених нею на правову допомогу повністю або частково - керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або заявлення неспівмірно вищої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами.
Сукупний аналіз норм процесуального кодексу, якими врегульовано питання критеріїв визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу (статті 126, 129 ГПК України), дає підстави дійти висновку, що вирішення питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу по суті (розміру суми витрат, які підлягають відшкодуванню) є обов`язком суду, зокрема, шляхом надання оцінки доказам, поданим стороною із застосуванням критеріїв, визначених у статті 126 та частинах 5 - 7, 9 статті 129 ГПК України.
Такий обов`язок у кожному конкретному випадку реалізовується на засадах змагальності та рівності сторін, шляхом надання сторонам можливості надати свої міркування/заперечення. За наслідками оцінки обставин справи і наведених учасниками справи щодо цього питання обґрунтувань та дослідження поданих стороною доказів за правилами статті 86 ГПК України, суд і ухвалює рішення в цій частині.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.02.2024 у справі №910/9714/22.
Заперечуючи проти розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу, апелянт зазначив, що обсяг правової допомоги відображений в акті приймання-передачі, у даній справі зводиться виключно до складання позовної заяви та відповіді на відзив гарантованого покупця; адвокатом Савченко О.В. за відкритими даними порталу «Судова влада» супроводжувалось/супроводжується не менше 30 аналогічних спорів, що вказує на те, що відповідна правова позиція є напрацьованою адвокатом.
Апелянт наголошує, що в провадженні Господарського суду перебували справи за позовами представника Позивача до Гарантованого покупця , а саме: 910/16069/23, 910/12025/24, 910/14062/24, 910/4081/24, 910/16712/23, 910/14392/24, 910/9028/24, 910/13750/24, 910/7911/24, 910/3745/23, 910/9299/23, 910/10395/23, 910/11154/23, 910/8819/23, 910/960/21, 910/15249/23, 910/4678/24, 910/8821/23, 910/6028/24, 910/8977/25, 910/12838/25, 910/12690/25 та низка інших судових справ.
Даний факт підтверджує обізнаність адвоката у аналогічних спорах та сформованій судовій практиці в даній категорії.
Таким чином, апелянт робить висновок, що складання адвокатом Савченко О.В. процесуальних документів не потребувало значного обсягу часу на їх виготовлення, враховуючи нескладність справи, однозначність судової практики з питань стягнення заборгованості за договором, незмінну позицію сторін протягом розгляду справи та кількість поданих у справі адвокатом документів, досвід ведення попередніх аналогічних спорів. Отже, підготовка поданих процесуальних документів не потребувала від адвоката правового аналізу значного обсягу законодавства, судової практики, щодо вирішення судових спорів про стягнення заборгованості за договором, та відповідно значних затрат часу та зусиль.
Заява про розподіл судових витрат подана Позивачем після прийняття рішення по суті позовних вимог, однак до заяви не долучено доказів внесення авансу, який мав бути сплачений Позивачем відповідно до договору про надання правничої допомоги у розмірі 33 600,00 грн.
Справа № 910/13475/25 не є унікальною для адвоката, не потребувала ані нових знань, ані затрат часу та ресурсів в обсягах, які б виправдовували розмір компенсації заявлений у заяві про розподіл судових витрат.
Отже, заявлений розмір витрат на фактично наданий адвокатом обсяг правничої допомоги не є співрозмірним з складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданим адвокатом послуг та виконаними роботами та ціною позову.
Заявлені Позивачем витрати на послуги адвоката неповною мірою відповідають обсягу наданих адвокатом послуг скрізь призму критеріїв розумності, співмірності, встановлення їхньої дійсності та необхідності і є надмірними.
Проаналізувавши вказані заперечення, апеляційний господарський суд зазначає наступне. 
Звертаючись із заявою про ухвалення додаткового судового рішення у цій справі, позивач визначив розмір судових витрат на професійну правничу допомогу у сумі 42 000,00 грн та як вбачається з наданих документів, розмір витрат на правничу допомогу погоджено між позивачем та адвокатом у фіксованому розмірі.
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу (пункти 133-134 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року №922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).
Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 у справі № 904/4507/18.
У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (пункт 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року №922/1964/ (провадження № 12-14гс22)).
Із урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо (пункт 6.52 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02 лютого 2024 року у справі № 910/9714/22).
Суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що позивач хоча і посилається на погодження фіксованої суми винагороди адвоката за надані послуги у суді першої інстанції, втім, на переконання колегії суддів, наданий стороною перелік виконаних робіт представником позивача підлягає оцінці на предмет дотримання критеріїв їх співмірності та обґрунтованості.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 02.02.2024 у справі №910/9714/22 наголосила, що заява про стягнення/розподіл судових витрат є фактичною заявою про подання доказів щодо витрат, які понесені стороною у зв`язку з необхідністю відшкодування правової допомоги, а тому витрати на підготовку такої заяви не підлягають відшкодуванню.
Отже, колегія суддів погоджується з доводами ДП «Гарантований покупець» про те, що розмір витрат є неспівмірним зі складністю справи та обсягом робіт, виконаних адвокатом, а тому вимоги заявника про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 42 000,00 грн за результатами розгляду даної справи не відповідають критеріям співмірності та розумності.
Метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалено рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04.10.2021 у справі № 640/8316/20, від 21.10.2021 у справі № 420/4820/19).
Водночас процедура стягнення витрат на правову допомогу не може використовуватися як інститут безпідставного збагачення та як інститут покарання за недобросовісну процесуальну поведінку одного з учасників провадження, оскільки таке стягнення не переслідуватиме легітимну мету та не відповідатиме процесуальній суті передбаченої положеннями ГПК України компенсації таких витрат (подібна позиція викладена в додаткових постановах Верховного Суду від 03.12.2024 у справі № 908/314/18, від 12.12.2024 у справі № 920/882/23(920/234/19), від 26.11.2024 у справі № 922/1792/24, від 19.11.2024 у справі № 873/103/24).
Верховний Суд у постанові від 30.03.2021 у справі №906/432/19 відмітив, що для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок іншої сторони має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати відповідача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
Такі докази, відповідно до частини першої статті 86 ГПК України, суд оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
При цьому згідно зі статтею 74 ГПК України сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Подані на підтвердження таких витрат докази мають окремо та у сукупності відповідати вимогам статей 75-79 ГПК України.
Враховуючи вищевикладене, а також надані заявником документи в їх сукупності, заперечення відповідача та характер виконаної адвокатом роботи, принципи розумності судових витрат, керуючись зокрема такими критеріями, як реальність, обґрунтованість та співмірність їхнього розміру, суд апеляційної інстанції визнає обґрунтованими понесені позивачем витрати на правничу професійну допомогу у суді першої інстанції у розмірі 20 000,00 грн.
При цьому невнесення позивачем авансу в розмірі 33 600,00 грн відповідно до договору про надання правничої допомоги, не свідчить про ненадання позивачу правничої допомоги та не є підставою для відмови у задоволенні заяви позивача.
Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 129 ГПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи (витрати на професійну правничу допомогу), покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що під час розгляду справи у апеляційному порядку колегія суддів дійшла висновку про часткове скасування рішення Господарського суду міста Києва від 13.01.2026 та ухвалення нового рішення, яким частково задоволено позовні вимоги, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 19 988,00 грн, який буде пропорційним до розміру задоволених вимог.
Згідно з п. 2 ч. 1ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Частина 1 статті 277 ГПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки доводи, викладені Державним підприємством «Гарантований покупець» в апеляційній скарзі щодо додаткового рішення, знайшли своє часткове підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку, апеляційна скарга відповідача на додаткове рішення підлягає частковому задоволенню, додаткове рішення Господарського суду від 26.01.2026 частковому скасуванню, з ухваленням нового рішення в цій частині про стягнення з відповідача на користь позивача 19 988,00 грн витрат на правничу допомогу позивача в суді першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 244, 269, 270, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1.Апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Гарантований покупець» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2026 у справі №910/13475/25 задовольнити частково.
2. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 26.01.2026 у справі №910/13475/25 скасувати частково, виклавши резолютивну частину додаткового рішення в наступній редакції:
« 1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Санні Сіті" про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.
2.Стягнути з Акціонерного товариства «Гарантований покупець» (01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 27, код ЄДРПОУ 43068454) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Санні Сіті" (76018, Івано-Франківська обл., Івано-Франківський р-н, м. Івано-Франківськ, код ЄДРПОУ 42445224) 19 988 (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот вісімдесят вісім гривень) 00 коп. витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції.
3. В решті заяви відмовити.»
4. Доручити Господарському суду міста Києва видати наказ.
5. Матеріали справи №910/13475/25 повернути до суду першої інстанції.
Додаткова постанова суду апеляційної інстанції є невід"ємною частиною постанови Північного апеляційного господарського суду від 25.05.2026 у справі №910/13475/25, набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.

Головуючий суддя І.М. Скрипка 

Судді О.Л. Бестаченко

Ю.А. Шаратов