Справа 206/6076/25 
Провадження 2/206/2437/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2026 року  м. Дніпро 

Самарський районний суд міста Дніпра у складі: головуючого судді Гаркуші В.В., за участю секретаря судового засідання Дуб В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-
ВСТАНОВИВ:
І. Стислий виклад позицій учасників справи.
30 жовтня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання їхньої неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування позову зазначила, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 12 січня 2023 року. ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. Неповнолітня донька проживає разом із позивачкою та перебуває на її утриманні.
Позивачка посилається на те, що відповідач належним чином не виконує свого обов`язку щодо матеріального утримання дитини, добровільної регулярної допомоги не надає, домовленості щодо сплати аліментів між сторонами не досягнуто. У зв`язку з цим утримання дитини фактично покладено на позивачку.
З огляду на наведене ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.
03 серпня 2026 року позивачка подала до суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу без її участі та зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
Відповідач відзиву на позовну заяву не подав, доказів на спростування доводів позивачки, доказів добровільного систематичного утримання дитини, а також відомостей про обставини, які могли б впливати на визначення розміру аліментів, суду не надав.
Відповідач у судове засідання не з`явився. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується даними трекінгу поштового відправлення про вручення йому судової повістки. Про причини неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи не подавав.
З огляду на належне повідомлення відповідача, його неявку без повідомлення поважних причин, ненадання відзиву та відсутність заперечень позивачки проти вирішення справи за її відсутності, суд, враховуючи положення частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями після первісного надходження матеріали справи були передані на розгляд судді Самарського районного суду міста Дніпра.
Ухвалою Самарського районного суду міста Дніпра від 28 листопада 2025 року матеріали позовної заяви були передані за територіальною підсудністю до Заводського районного суду міста Кам`янського Дніпропетровської області.
Після надходження справи Заводський районний суд міста Кам`янського, з`ясувавши дані щодо місця перебування позивачки як внутрішньо переміщеної особи у місті Дніпрі, ухвалою від 24 лютого 2026 року передав матеріали справи за територіальною підсудністю до Самарського районного суду міста Дніпра.
Після повернення матеріалів та повторного автоматизованого розподілу ухвалою Самарського районного суду міста Дніпра від 23 червня 2026 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
У встановлений судом строк відповідач відзиву не подав. Позивачка подала заяву про розгляд справи без її участі та підтримала позовні вимоги.
Судова повістка, направлена відповідачу за його зареєстрованим місцем проживання, згідно з відомостями поштового трекінгу вручена адресату. Таким чином, суд визнає відповідача належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду.
Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин; не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У цій справі зазначені умови наявні. Позивачка просить розглянути справу без її участі, відповідач належним чином повідомлений, до суду не з`явився, причин неявки не повідомив та відзиву не подав. Тому суд відповідно до статей 280, 281 ЦПК України проводить заочний розгляд справи.
У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Під час розгляду справи судом досліджено письмові докази, що містяться у матеріалах справи.
ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази.
Судом установлено, що 12 січня 2023 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис цивільного стану.
ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 . Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 її матір`ю зазначена ОСОБА_1 , а батьком - ОСОБА_2 .
Таким чином, походження дитини від відповідача підтверджено належним письмовим доказом та сторонами не оспорюється.
Із матеріалів справи вбачається, що позивачка зареєстрована у місті Покровську Донецької області, а як внутрішньо переміщена особа фактично проживає у місті Дніпрі. Неповнолітня ОСОБА_3 проживає разом із матір`ю.
Відомостей про те, що дитина перебуває на повному утриманні відповідача або проживає разом із ним, матеріали справи не містять. Доказів укладення між батьками договору про сплату аліментів чи іншої домовленості щодо регулярного утримання дитини суду не надано.
Відповідач не подав суду доказів на підтвердження здійснення ним систематичних добровільних платежів на утримання доньки, не надав інформації про свій матеріальний стан, стан здоров`я, наявність інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина чи інших осіб, яких він зобов`язаний утримувати.
Отже, суд виходить із встановленого факту батьківства відповідача, проживання неповнолітньої дитини разом із позивачкою та відсутності доказів належного добровільного виконання відповідачем обов`язку з матеріального утримання доньки.
ІV. Норми законодавства, застосовані судом, висновки та мотиви прийнятого рішення.
Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
За статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, а батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення у межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Статтею 141 СК України встановлено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Такий обов`язок є особистим, індивідуальним та покладається на обох батьків рівною мірою.
За змістом статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Таким чином, закон надає тому з батьків, з ким проживає дитина, право обрати спосіб стягнення аліментів. Позивачка обрала стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача, що відповідає вимогам сімейного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів та інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідач не скористався наданими йому процесуальними правами, не подав відзиву та не надав доказів щодо свого матеріального або сімейного стану, які могли б свідчити про неможливість сплачувати аліменти у заявленому розмірі. Водночас сам по собі можливий нерегулярний дохід або відсутність офіційного працевлаштування не звільняють батька від установленого законом обов`язку утримувати свою неповнолітню дитину.
Частиною другою статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Встановлення мінімального гарантованого розміру аліментів має на меті забезпечити дитині реальний, а не формальний рівень матеріального утримання незалежно від коливань доходу платника аліментів. При цьому визначення аліментів у частці від доходу дозволяє узгодити розмір утримання з фактичним матеріальним становищем відповідача.
Згідно з частиною першою статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд виходить із необхідності дотримання справедливого балансу між інтересами дитини та матеріальними можливостями платника, водночас надаючи пріоритет якнайкращим інтересам неповнолітньої дитини.
Заявлений позивачкою розмір аліментів у вигляді 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача на одну дитину суд вважає розумним, співмірним та таким, що відповідає інтересам дитини. Доказів, які б свідчили про надмірність такого розміру або про необхідність його зменшення, відповідачем не подано.
Суд також враховує, що відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Позивачка підтвердила походження дитини від відповідача, її неповнолітній вік та необхідність матеріального утримання. Відповідач жодних заперечень та доказів, які б спростовували ці обставини або підтверджували належне виконання ним обов`язку щодо утримання доньки, не надав.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Досліджені письмові докази є належними, допустимими, узгоджуються між собою та в сукупності підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої доньки.
Відповідно до статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Первісно позовну заяву подано 30 жовтня 2025 року. Подальша передача справи між судами за правилами територіальної підсудності не змінює дати пред`явлення позову та не може погіршувати становище дитини як одержувача утримання.
Отже, аліменти підлягають стягненню з 30 жовтня 2025 року і до досягнення ОСОБА_3 повноліття.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд доходить переконливого висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачка у справах про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».
Оскільки позов задовольняється, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 211 грн 20 коп., який підлягав би сплаті за подання позовної заяви немайнового характеру фізичною особою на момент звернення до суду у 2025 році.
На підставі статей 141, 180-183, 191 СК України, керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 280-282, 430 ЦПК України, суд,-
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 30 жовтня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь держави судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуто Самарським районним судом міста Дніпра за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем у загальному порядку, встановленому ЦПК України. У такому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо справу розглянуто за відсутності учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного заочного рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; зазначене у позові фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя В.В. Гаркуша