Справа № 463/449/26 Головуючий у 1 інстанції: Боброва Ю.Ю. 
Провадження № 22-ц/811/1585/26 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

31 серпня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
Головуючого судді: Савуляка Р.В.
суддів: Крайник Н.П., Шандра М.М.
без участі сторін

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 01 квітня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа – Орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2025 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , третя особа – Орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про стягнення аліментів.
Позов мотивувала тим, що вона та ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , громадянин Республіки Франції є батьками малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вказувала на те, що син сторін є громадянином України з народження, іншого громадянства не має. Сторони ніколи не перебували у зареєстрованому шлюбі. Перебування позивачки у Швейцарії мало тимчасовий, вимушений характер і було пов`язане виключно із вторгненням російської федерації в Україну. 
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - ОСОБА_5 почали спільно проживати з червня 2024 року, коли позивачка уже перебувала на 6 місяці вагітності, за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач почав працювати лише з 1 жовтня 2024 року, після народження сина. 
У листопаді 2024 року позивачка разом з дитиною переїхала в орендоване помешкання за адресою АДРЕСА_2 , за час роздільного проживання (з листопад 2024 року по липень 2025 року) відповідач жодного разу не відвідав дитину.
Зазначала, що вона самостійно несе усі витрати на утримання сина, відповідач не бере фінансової участі у житті сина. 
ОСОБА_3 зверталася до компетентних органів Швейцарії щодо стягнення аліментів з ОСОБА_7 , однак отримала відповідь, що оскільки у неї, матері, є самостійне джерело доходу, то батько аліменти сплачувати не повинен. Таке правове регулювання є діаметрально протилежним до українського та суперечить найкращим інтересам дитини, що і спонукало до звернення із даним позовом, оскільки в інший спосіб стягнути аліменти на утримання дитини не видається можливим.
В середньому її місячні витрати на сина становлять 27 600 грн., що в еквіваленті за курсом НБУ на день подання цього позову (1 грн = 51,78 CHF) дорівнює 533 швейцарським франкам. 
З наведених підстав просила стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 550 (п`ятсот п`ятдесят) швейцарських франків щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття з подальшою індексацією грошової суми відповідно до закону.
Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 01 квітня 2026 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа – Орган опіки та піклування Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради про стягнення аліментів – задоволено частково.
Стягнуто з громадянина республіки Франція ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , аліменти на ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 6 639, 60 грн. починаючи з 10 вересня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття з подальшою індексацією грошової суми відповідно до закону.
Рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми стягнення за один місяць.
У задоволенні решти вимог – відмовлено.
Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 01 квітня 2026 року оскаржила представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .
В апеляційній скарзі покликається на те, що визначення аліментів у розмірі 6 639,60 грн. щомісячно фактично покладаєна відповідача надмірний фінансовий тягар, який не відповідає його доходам та матеріальному стану.
Зазначений розмір аліментів є суттєво завищеним, оскільки перевищує межу
розумного та справедливого співвідношення між необхідністю утримання дитини та
можливістю відповідача сплачувати такі кошти без істотного порушення власного
права на належний рівень життя.
Вважає, що сплата аліментів у такому розмірі може призвести до того, що після виконання цього обов`язку у відповідача не залишатиметься достатньо коштів для забезпечення власних базових життєвих потреб, зокрема на харчування, оплату житла, комунальні послуги, лікування та інші необхідні витрати. 
Крім того, визначення аліментів саме у твердій грошовій сумі повинно бути
належним чином мотивованим та підтвердженим доказами реальних витрат на дитину. 
Обов`язок утримувати дитину покладається на обох батьків у рівній мірі,
а не виключно на платника аліментів. Отже, покладення на відповідача обов`язку
сплачувати 6639,60 грн. щомісяця без урахування внеску іншого з батьків фактично
порушує принцип рівності батьківських обов`язків, закріплений сімейним законодавством.
ОСОБА_3 надано до суду підтвердження наступних витрати: листопад 2024 (придбання меблів для дитини): 2009,45 швейцарських франків = 103 854,21 грн; березень 2025 (придбання дитячого візочка): 462,85 швейцарських франків = 23 921 грн; червень 2025 (придбання назального аспіратора для дитини): 4699 грн; липень 2025 (витрати на підгузники,
дитяче харчування, фумігатор, судокрем, продукти, дитячу ковдру, шапочку для
басейну, стерилізатор, шорти для дитини, комунальні послуги): 9 226,86 грн; серпень
2025 (осушувач/зволожувач повітря в дитячу кімнату, підгузники, заняття з дитячого
розвитку): 15420,01 грн; вересень 2025 (одяг, дитяче ліжечко): 8450 грн., однак ці речі позивачка придбала особисто, без попереднього погодження із відповідачем, і не надала достатніх обґрунтувань тому, що окремі речі були справді необхідні саме за таку ціну, зокрема, меблі та ліжко.
Дошкільний заклад в Україні позивачка також обрала самостійно і не надала доказів,
що це був вимушений крок у зв`язку із відсутністю можливості обрати державний
заклад за значно меншу ціну. Також не доведено належними та допустимими доказами необхідність відвідування занять з плавання, зважаючи на вік хлопчика і відсутність саме медичних показників на обов`язкове відвідування басейну.
Документи, які були направлені відповідачу судом, складені українською мовою, а тому йому не зрозумілі.
Просить рішення Личаківського районного суду м. Львова від 01 квітня 2026 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково: стягнути з
громадянина республіки Франція ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на їхнього спільного малолітнього сина ОСОБА_8 у твердій грошовій
сумі у розмірі 2600 грн., починаючи з 10 вересня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття з подальшою індексацією грошової суми відповідно до закону.
03 червня 2026 року від представника ОСОБА_3 – ОСОБА_9 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому вона посилалася на законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції.
Вказувала на те, що апелянтом не надано жодного документа, який би об`єктивно
підтверджував погіршення його матеріального становища чи неможливість виконувати обов`язок щодо належного утримання дитини. Зокрема, матеріали справи
не містять довідок про доходи чи заробітну плату відповідача; податкових декларацій або інших документів щодо фінансового стану; доказів значних або постійних витрат;
доказів перебування на утриманні інших осіб; медичних документів про наявність захворювань, втрату працездатності чи інші обставини, які б обмежували можливість отримання доходу;будь-яких інших доказів, які б свідчили про істотне погіршення його
матеріального чи сімейного стану.
Апелянт просить зменшити розмір аліментів до 2600,00 грн. щомісячно, однак жодних мотивів чи розрахунків на підтвердження саме такого розміру аліментів також не наведено. Апеляційна скарга не містить пояснень, яким чином сума 2600,00 грн може забезпечити належний рівень утримання дитини, покрити її повсякденні потреби, витрати на харчування, одяг, медичне забезпечення, розвиток та інші необхідні витрати, пов`язані із забезпеченням гармонійного фізичного, духовного та соціального розвитку малолітньої дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи судом апеляційної інстанції проведено без повідомлення учасників справи, тому відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно з ч. 5 статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, є дата складення повного судового рішення – 31 серпня 2026 року.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України № 789ХII від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.
Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно з ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України).
Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3^1) наявність на праві власності володіння та /або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у том числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3^2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платник аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.
Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2025 рік» передбачено, що з 01 січня 2025 року прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років встановлюється в розмірі 3196 грн. 
Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2026 рік» передбачено, що з 01 січня 2026 року прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років встановлюється в розмірі 3512 грн. 
За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими.
За правовою природою аліментні зобов`язання – це періодичні платежі, які платник аліментів зобов`язаний сплачувати щомісячно, з метою матеріального утримання дитини.
Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. 
Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - ОСОБА_5 є батьками малолітнього ОСОБА_6 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Невшатель (кантон Невшатель, Швейцарська Конфедерація).
Відповідно до довідки №61216/19-536-295-2024, виданої послом України в Швейцарській Конференції 15 листопада 2024 року, малолітній ОСОБА_10 є громадянином України з 28 вересня 2024 року.
З 19 липня 2025 року, після повернення позивачки з дитиною до України, ОСОБА_11 з сином проживає за адресою реєстрації: АДРЕСА_3 .
Позивачка самостійно несе усі витрати на утримання сина, батько не бере фінансової участі у житті сина. 
Встановлено, що під час судового розгляду суду першої інстанції не вдалося встановити розмір доходів відповідача та відомостей про склад сім`ї та утриманців, оскільки представниці позивачки ця інформація не відома, як і невідомо чи відповідач працює; вказану інформацію, під час судового розгляду не зміг суду надати й представник відповідача.
ОСОБА_3 зверталася до компетентних органів Швейцарії щодо нарахування аліментів з ОСОБА_7 , однак отримала відповідь, що оскільки у неї, матері, є самостійне джерело доходу, то батько аліменти сплачувати не повинен.
ОСОБА_3 надано до суду підтвердження наступних витрати: листопад 2024 (придбання меблів для дитини): 2009,45 швейцарських франків = 103 854,21 грн; березень 2025 (придбання дитячого візочка): 462,85 швейцарських франків = 23 921 грн; червень 2025 (придбання назального аспіратора для дитини): 4699 грн; липень 2025 (витрати на підгузники, дитяче харчування, фумігатор, судокрем, продукти, дитячу ковдру, шапочку для басейну, стерилізатор, шорти для дитини, комунальні послуги): 9 226,86 грн; серпень 2025 (осушувач/зволожувач повітря в дитячу кімнату, підгузники, заняття з дитячого розвитку): 15420,01 грн; вересень 2025 (одяг, дитяче ліжечко): 8450 грн.
Також встановлено, що ОСОБА_10 відвідує заняття загального розвитку «Монтесорі» у дитячому центрі «Кузя» двічі на тиждень, з 27 липня 2025 року щотижня відвідує заняття з плавання, що потребує певних фінансових витрат.
Позивачка має самостійне джерело доходу, зареєстрована як фізична особа-підприємець із основним видом економічної діяльності 62.01. Комп`ютерне програмування. Співпрацює з ТОВ «ГОУ ТУ-Ю ІНК.».
Враховуючи те, що аліменти спрямовані саме на утримання дитини, що є обов`язком обох батьків, реалізація якого полягає у забезпеченні достойного рівня життя дитини, необхідного для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, враховуючи її потреби, визначений законом мінімальний розмір аліментів та прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, беручи до уваги, що відповідач є особою працездатного віку, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 6 639, 60 грн., починаючи з 10 вересня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття з подальшою індексацією грошової суми відповідно до закону, що якнайкраще відповідатиме інтересам дитини та буде достатнім для забезпечення її належного матеріального утримання.
В апеляційній скарзі відповідач просив зменшити розмір аліментів до 2600 грн.
щомісячно, однак не надав суду жодних мотивів чи розрахунків на підтвердження саме такого
розміру аліментів.
Апеляційна скарга не містить пояснень, яким чином сума 2600 грн. може забезпечити належний рівень утримання дитини, покрити її повсякденні потреби, витрати на харчування, одяг, медичне забезпечення, розвиток та інші необхідні витрати, пов`язані із забезпеченням гармонійного фізичного, духовного та соціального розвитку малолітньої дитини.
Погоджуючись зі сплатою аліментів в розмірі 2600 грн, відповідач не навів доводів, що саме такий розмір аліментів відповідатиме якнайкращим інтересам дитини. 
Доводи апеляційної скарги про те, що окремі речі для дитини були придбані позивачкою без попереднього погодження з відповідачем, є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного сімейного законодавства України, а саме відповідно до статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається ними виключно за цільовим призначенням та в інтересах дитини.
Законодавством прямо передбачено право того з батьків, з ким проживає дитина, самостійно вирішувати питання щодо поточних витрат, необхідних для забезпечення належних умов життя, розвитку, виховання та утримання дитини.
Чинне сімейне законодавство не містить обов`язку щодо попереднього
погодження між батьками кожної побутової чи щоденної витрати на дитину, зокрема
щодо придбання одягу, взуття, засобів гігієни, товарів для розвитку чи оплати
додаткових занять.
Крім того, апелянтом не доведено, що придбані для дитини речі не були необхідними або що їх вартість є очевидно необґрунтованою чи завищеною. 
Доводи апеляційної скарги щодо необхідності перекладу процесуальних документів французькою мовою не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції, оскільки не свідчать про порушення права відповідача на справедливий суд чи обмеження його процесуальних прав.
Факт подання відповідачем мотивованої апеляційної скарги українською мовою, активне користування професійною правничою допомогою, участь представника у справі,
подання процесуальних документів та реалізація відповідачем права на захист
свідчать про його належну обізнаність щодо суті спору, предмета позовних вимог та
перебігу судового розгляду.
Відповідно до частин 1, 4 статті 9 ЦПК України цивільне судочинство в судах
України провадиться державною мовою. При цьому учасники судового процесу, які
не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити
заяви, надавати пояснення, виступати в суді та заявляти клопотання рідною мовою
або мовою, якою вони володіють, користуючись послугами перекладача в порядку,
встановленому законом.
Аналогічні положення містяться у частинах 1, 3 статті 14 Закону України
«Про забезпечення функціонування української мови як державної», відповідно до
яких судочинство та діловодство в судах України здійснюються державною мовою, а
судові рішення ухвалюються та оприлюднюються українською мовою.
Крім того, згідно із частиною 1 статті 12 Закону України «Про судоустрій і
статус суддів» судочинство і діловодство в судах України проводяться державною
мовою.
Чинне процесуальне законодавство України не покладає на іншу сторону спору обов`язку здійснювати переклад процесуальних документів іноземною мовою для учасника справи, який не володіє державною мовою. 
Відповідно до частини 3 статті 75 ЦПК України перекладач залучається до участі у справі для забезпечення реалізації процесуальних прав особи, яка не володіє державною мовою.
Перекладач повинен бути приведений до присяги відповідно до статті 218 ЦПК України, а його неявка має визначені законом процесуальні наслідки.
Відповідач, у разі бажання особисто брати участь у судових засіданнях та надавати пояснення, мав право реалізовувати свої процесуальні права за участю перекладача.
З матеріалів справи вбачається, що 31 жовтня 2025 року відповідач уклав договір про надання правничої допомоги з адвокатом Максимчуком Ю.П., про що зазначено в ордері надання правничої допомоги, який представляв інтереси відповідача в суді першої інстанції, брав участь у судових засіданнях та надавав письмові пояснення.
Крім того, 10 квітня 2026 року ОСОБА_1 уклав договір про надання правничої допомоги з адвокатом Стретович І.С., яка подавала апеляційну скаргу в інтересах відповідача.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Згідно норм ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, постановлено справедливе судове рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.
Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 01 квітня 2026 року– залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 31 серпня 2026 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Крайник Н.П.

Шандра М.М.