П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/12990/25 
Головуючий у 1-й інстанції: Свентух Віталій Михайлович 
Суддя-доповідач: Капустинський М.М. 
30 червня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Капустинського М.М. 
суддів: Шидловського В.Б.  Сапальової Т.В. 
за участю:
секретаря судового засідання: Пращерук М. О.,
представника позивача Бойко Ю.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28 квітня 2026 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Вінницькій області про залишення адміністративного позову без розгляду, 
В С Т А Н О В И В :
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулася до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення №0121840705 від 06.05.2025 року.
На обгрунтування позову представником позивача зазначено, що контролюючим органом не доведено факту ненадання документів щодо обліку товару саме під час проведення перевірки, як це передбачено санкцією статті 20 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг", у зв`язку з чим, на думку представника позивача, відсутні підстави для притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вказаною нормою.
Крім того, представник позивача зазначив, що формулювання пункту 12 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" щодо строку надання платником податків документів, виражене словосполученням "на початок проведення перевірки", не відповідає вимогам якості закону та порушує принцип правової визначеності як складову принципу верховенства права.
Також, на переконання представника позивача, висновок відповідача про обов`язок платника податків надати документи щодо обліку та походження товару без окремої письмової вимоги суперечить вимогам пункту 11 розділу ІІ Порядку ведення обліку товарних запасів для фізичних осіб-підприємців, у тому числі платників єдиного податку.
Окрім цього, представник позивача зазначив, що фактична перевірка була проведена з істотними порушеннями порядку її проведення, що призвело до позбавлення позивача можливості надати документи щодо обліку та походження товарних запасів.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 28 квітня 2026 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погодившись з прийнятим судовим рішенням позивачем у справі до суду подано апеляційну скаргу, в якій, з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права та з підстав викладених в позовній заяві просила скасувати зазначене судове рішення, постановити нове - про задоволення позову.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28.04.2026 року у справі № 120/12990/25 - без змін, оскільки під час перевірки не надано документи (у паперовій або електронній формі), які підтверджують облік та походження товарів.
Також вказано, що застосування санкції за ненадання документів, які підтверджують облік товарів не потребує встановлення реалізації таких товарів, для її застосування достатньо пасивної поведінки платника (ненадання, неповідомлення про наявність об`єктивних причин відсутності таких документів або причин неможливості їх надання до перевірки).
Позивач була особисто присутня під час проведення перевірки, однак пояснень щодо фактичного ведення обліку товарів, а також щодо відсутності документів, які підтверджують їх облік, перевіряючим не надала, про наявність будь-яких перешкод для пред`явлення таких документів не повідомляла, зауважень з цього приводу до акта перевірки не внесла, окремих письмових пояснень не долучила.
З огляду на фактичні обставини справи, у контролюючого органу були відсутні підстави для продовження строку проведення перевірки ФОП ОСОБА_1 , оскільки під час її проведення встановлено відсутність у місці продажу документів (у паперовій або електронній формі), які підтверджують облік та походження товарів, що на момент перевірки знаходилися у місці продажу (господарському об`єкті), а також встановлено факт реалізації товарів, не облікованих у порядку, визначеному законом.
Вислухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справ та дослідивши доводи та вимоги апеляційної скарги заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 04.04.2025 Головним управлінням ДПС у Вінницькій області видано наказ №1847-к про проведення фактичної перевірки фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за місцем здійснення господарської діяльності - магазин " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", розташований за адресою: АДРЕСА_1 , з 04.04.2025 строком на 10 діб.
На підставі вказаного наказу 04.04.2025 оформлено направлення на проведення перевірки №2151 та №2152.
За результатами проведеної 04.04.2025 фактичної перевірки магазину " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , складено акт фактичної перевірки, яким, зокрема, встановлено:
- при продажу електроскутера Yadea Lune (чорний) вартістю 46600,00 грн. за готівку, розрахункову операцію не проведено через програмний реєстратор розрахункових операцій, відповідний розрахунковий документ не створено та не видано (не надіслано в електронному вигляді);
- порушено порядок ведення обліку товарних запасів за місцем їх реалізації. На початок проведення перевірки суб`єктом господарювання не надано форму ведення обліку товарних запасів та документи, що підтверджують облік та походження товарів, що на момент перевірки знаходились в місці продажу. Загальна вартість необлікованого товару становить 1120330,00 гривень. Форма ведення обліку товарних запасів не використовується, відсутня.
Отже, під час фактичної перевірки посадовими особами контролюючого органу встановлено, зокрема, порушення пунктів 1, 2, 12 статті 3 Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 06.07.1995 року №265/95ВР.
Не погоджуючись із актом фактичної перевірки фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 подано заперечення до акта фактичної перевірки від 04.04.2025 року.
Листом Головного управління ДПС у Вінницькій області від 01.05.2025 року ОСОБА_1 повідомлено, що висновки викладені в акті фактичної перевірки від 04.04.2025 року залишено без змін, а заперечення без задоволення.
06.05.2025 року Головним управлінням ДПС у Вінницькій області прийнято податкове повідомлення-рішення №0121840705.
Не погоджуючись із податковим повідомленням-рішенням №0121840705 від 06.05.2025 року, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 подано до Державної податкової служби України скаргу на вказане податкове повідомлення-рішення.
10.07.2025 року за результатами розгляду скарги Державною податковою службою України прийнято рішення №19844/6/99-00-06-03-02-06, яким податкове повідомлення-рішення №0121840705 від 06.05.2025 року залишено без змін, а скарга без задоволення.
Вважаючи податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернулася з даним адміністративним позовом до суду.
Визначаючись щодо заявлених позовних вимог та відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що ненадання до перевірки документів, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу, є самостійною підставою для застосування штрафної санкції на підставі статті 20 Закону №265/95-ВР.
За матеріалами справи, перевіркою встановлено порушення позивачем пункту 12 статті 3 Закону №265/95, а саме порушення ведення в порядку, встановленому законодавством, обліку товарних запасів за місцем їх реалізації.
За таке порушення до позивача на підставі статті 20 Закону №265/95 застосовано фінансові санкції у сумі 1120330,00 грн. (100% вартості необлікованих товарів).
Суд зазначив, що зміст пункту 12 статті 3 Закону №265/95-ВР прямо покладає на суб`єкта господарювання обов`язок на початок проведення перевірки надати посадовим особам контролюючого органу документи, що підтверджують облік та походження товарних запасів, які на момент перевірки знаходяться у місці продажу.
Вказана норма не ставить виконання такого обов`язку у залежність від додаткового визначення контролюючим органом конкретного переліку документів (надання запиту).
Отже, доводи представника позивача про відсутність письмового запиту на надання документів суд вважав безпідставними, оскільки обов`язковості його направлення під час фактичної перевірки нормами законодавства не встановлено, а обов`язок платника податків надати документи виникає з моменту початку перевірки.
Крім того, суд першої інстанції зазначив, що ним встановлено, що позивачу була висловлена усна вимога про надання документів, яка не була виконана, у зв`язку з чим відсутність письмового запиту не впливає на правомірність висновків контролюючого органу.
Твердження представника позивача, що позивачу не було надано достатнього часу та можливості для подання документів, а перевірку завершено передчасно, суд вважав безпідставними.
Як встановлено судом, фактична перевірка ФОП ОСОБА_1 04.04.2025 проводилась у період з 15:00 год. до 17:00 год. При цьому, позивач була особисто присутня під час її проведення. Разом з тим, позивач не надала посадовим особам контролюючого органу документи, які підтверджують облік та походження товарів, ані у паперовій, ані в електронній формі, не повідомляла про наявність об`єктивних перешкод у їх пред`явленні, не заявляла клопотань щодо необхідності додаткового часу, не надала письмових пояснень з цього приводу та не виклала відповідних зауважень в акті перевірки.
На переконання суду, період часу з 15:00 год. до 17:00 год. 04.04.2025 був більше ніж достатній для надання документів, які підтверджують облік та походження товарів, у разі їх наявності в місці продажу.
Крім того, згідно з пунктом 44.6 статті 44 ПК України у разі ненадання платником податків документів під час перевірки (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків їх вилучення правоохоронними органами) вважається, що такі документи були відсутні.
Отже, суд дійшов висновку, що у період проведення фактичної перевірки позивач мала реальну можливість виконати вимоги контролюючого органу та надати відповідні документи, однак таку не реалізувала.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору та, відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача.
Так, щодо обов"язку надання первинних документів ФОПом без офіційної вимоги перевіряючих, колегія суддів зазначає.
Згідно з абз.1 п.85.2 ст.85 ПКУ платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
Платники податків (юридичні особи або фізичні особи-підприємці) зобов`язані на письмову вимогу посадових (службових) осіб контролюючого органу під час проведення фактичної перевірки надавати документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. 
Граничним терміном надання документів на письмову вимогу є термін, зазначений у такій вимозі.
Факт ненадання документів на письмову вимогу під час проведення фактичної перевірки вважається порушенням та є беззаперечним доказом на користь контролюючого органу у суді.
Таким чином у суб`єкта перевірки відсутні підстави не надавати документи, які є предметом перевірки, оскільки факт вручення письмової вимоги (запиту) про надання документів під час проведення фактичної перевірки є елементом процесу доведення виявлених порушень.
Платник податків зобов`язаний подавати на належним чином оформлену письмову вимогу контролюючих органів (у випадках, визначених законодавством) документи з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, фінансову звітність, інші документи, пов`язані з обчисленням та сплатою податків та зборів. У письмовій вимозі обов`язково зазначаються конкретний перелік документів, які повинен надати платник податків, та підстави для їх надання (пп.16.1.5 п.16.1 ст.16 ПКУ). 
Пункт 12 статті 3 Закону України від 06 липня 1995 року №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» встановлює обов`язок суб`єктів господарювання вести облік товарних запасів, здійснювати продаж лише тих товарів, що відображені в такому обліку та надавати на початок проведення перевірки документи (у паперовій або електронній формі), що підтверджують облік та походження товарних запасів (зокрема, але не виключно, документи щодо інвентаризації товарних запасів, документи про отримання товарів від інших суб`єктів господарювання та/або документи на внутрішнє переміщення товарів), які на момент перевірки знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).
Статтею 20 Закону України № 265/95 встановлено, що до суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів, які не обліковані у встановленому порядку, та/або не надали під час проведення перевірки документи, які підтверджують облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті), за рішенням контролюючих органів застосовується фінансова санкція у розмірі вартості таких товарів, які не обліковані у встановленому порядку, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість (крім тих, які здійснюють діяльність з реалізації технічно складних побутових товарів, що підлягають гарантійному ремонту, а також лікарських засобів та виробів медичного призначення, ювелірних та побутових виробів з дорогоцінних металів, дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння).
За змістом наведеної норми суб`єкт господарювання несе відповідальність за (окремо або в сукупності): 1) здійснення реалізації товарів, які не обліковані у встановленому порядку; 2) ненадання під час перевірки документів, які підтверджують саме облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).
Таким чином, ненадання на початок проведення перевірки документів, які підтверджують облік товарів, що знаходяться в місці продажу (господарському об`єкті), є самостійною підставою для застосування штрафної санкції на підставі ст.20 Закону №265/95-ВР.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 11.01.2024 у справі №420/12275/22 та від 27.08.2024 у справі № 300/2879/22.
У постановах від 24.02.2020 у справі №440/4443/18, від 27.04.2022 у справі №420/13197/20 Верховний Суд виснував, що суд не може обмежити право платника податків довести у судовому процесі обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. Разом з тим, з огляду на визначені нормами Податкового кодексу України мету й повноваження контролюючого органу під час проведення податкової перевірки, у разі якщо рішення контролюючого органу вмотивоване саме не наданням платником податків на вимогу контролюючого органу первинних документів, адміністративний суд, виходячи з окреслених процесуальним законом меж судового доказування, повинен перевіряти і враховувати такі обставини й винятки з них при вирішенні спору.
Узагальнюючи наведені вище підходи, суд касаційної інстанції у постанові від 14.08.2024 у справі №560/12984/23 зазначав, що платник податків має право на подання документів, що належать або пов`язані з предметом перевірки, після закінчення такої перевірки. Проте реалізація такого права має здійснюватися відповідно до вимог, встановлених Податковим кодексом України, і до прийняття рішення за результатами такої перевірки. Поряд з цим платник податків не позбавлений права довести у судовому процесі, що він вжив всіх залежних від нього заходів для забезпечення повної та об`єктивної перевірки, не ухилявся від її проведення, тобто, його поведінка жодним чином не була спрямована на перешкоджання контролюючому органу у здійсненні податкового контролю.
Враховуючи зазначені вище норми податкового законодавства України, суд вважав, що після початку перевірки, яка в даному випадку була фактичною, саме на позивача покладено обов`язок надати у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки, а у податкового органу їх прийняти та оцінити.
Не спростовуючи зазначеного висновку колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції вказуючи на обов"язок позивача - з моменту початку фактичної перевірки надати перевіряючим у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки, дійшов помилкового висновку про необов"язковість письмового запиту (вимоги) контролюючого органу про надання таких документів.
При цьому, взявши тільки за основу твердження Відповідача та визнавши встановленим, що перевіряючими доводилась позивачу усна вимога про надання документів, яка не була виконана, суд першої інстанції помилково виснував, що відсутність письмового запиту не впливає на правомірність висновків контролюючого органу.
Як зазначено вище, колегія суддів вважає, що тільки факт вручення письмової вимоги (запиту) про надання документів, є елементом процесу доведення виявленого перевіркою порушення - ненадання під час перевірки документів, які підтверджують саме облік товарів, що знаходяться у місці продажу (господарському об`єкті).
Також, колегія суддів зазначає, що підставою для виконання вимог п.85.2 ст.85 ПК України (надати посадовим особам контролюючого органу документи) є саме письмовий запит (вимога) такого органу, де повинно бути перелічено необхідні документи із зазначенням підстав та граничних термінів їх надання. Документи мають стосуватися виключно питань, які входять до предмета фактичної перевірки. Запит має бути підписаний керівником податкового органу (або його заступником).
Недотримання під час фактичної перевірки процедури її проведення, позбавляє доказовості існування факту встановленого порушення за яке позивача притягнуто до відповідальності та яке є предметом розгляду.
Даній обставині судом першої інстанції не було надано належної правової оцінки, тоді як зазначені обставини є достатніми для задоволення апеляційної скарги та скасування податкового повідомлення-рішення №0121840705 від 06.05.2025 року прийнятого Головним управлінням ДПС у Вінницькій області.
Крім того, колегія суддів вважає, що оскільки платник податків не позбавлений права доводити у судовому процесі, що він вжив всіх залежних від нього заходів для забезпечення повної та об`єктивної перевірки, не ухилявся від її проведення, тобто, його поведінка жодним чином не була спрямована на перешкоджання контролюючому органу у здійсненні податкового контролю, а в матеріалах справи відсутні докази обратного, то, звідси, контролюючим органом протиправно не враховано документи, подані позивачем разом із запереченнями на акт фактичної перевірки ще до прийняття оскарженого податкового повідомлення-рішення, яке було прийнято без надання таким документам оцінки.
З цього приводу, судом першої інстанції констатовано, що подані позивачем заперечення були розглянуті контролюючим органом у встановленому порядку, однак надані до них документи не були враховані, оскільки на момент проведення перевірки вони були відсутні у місці реалізації товару та не надавались посадовим особам контролюючого органу.
За таких обставин, з наведених вище підстав, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що подання відповідних документів після завершення фактичної перевірки не спростовує встановленого порушення, оскільки пунктом 12 статті 3 Закону №265/95-ВР прямо передбачено обов`язок суб`єкта господарювання забезпечити наявність та надати документи, що підтверджують облік товарів, саме на початок проведення перевірки.
Стосовно виявлених порушень пунктів 1, 2 статті 3 Закону №265/95-ВР, а саме щодо не проведення розрахункової операції через програмний реєстратор розрахункових операцій та невидачі (не надсилання в електронній формі) відповідного розрахункового документа, суд вірно зазначив, що вказані обставини позивачем визнаються.
Таким чином, оскільки зазначене порушення позивачем не оспорюється, то правова оцінка судом апеляційної інстанції останньому не надається.
Інші доводи позивача, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують обгрунтувань суду першої інстанції, наведених в оскарженому рішенні, та не впливають на суть заявлених вимог апеляційної скарги.
Отже, враховуючи вище зазначене, суд вбачає підстави для визнання протиправною та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Вінницькій області від 06.05.2026 №0121840705, яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції у розмірі 1 166 930,00 грн.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору не в повному обсязі встановив фактичні обставини справи та не надав їм належної правової оцінки, а доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції та дають правові підстави для скасування оскаржуваного судового рішення.
У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення зокрема є, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про задоволення адміністративного позову.
На підставі ст.139 КАС України на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області, підлягає стягненню судовий збір у загальному розмірі 23 398,63 грн., сплачений при зверненні до суду із позовною заявою та апеляційною скаргою, підтверджений відповідними квитанціями.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28 квітня 2026 року скасувати.
Прийняти нову постанову якою позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати ППР ГУ ДПС у Вінницькій області від 06.05.2026 №0121840705, яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції у розмірі 1 166 930,00 грн.
Стягнути на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Вінницькій області (код ЄДРПОУ : ВП 44069150) суму витрат по сплаті судового збору в загальному розмірі 23 398,63 грн. 

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст. 328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 09 липня 2026 року 

Головуючий	 		Капустинський М.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Шидловський В.Б.    Сапальова Т.В.