ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД РІВНЕНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Давидюка Тараса, 26А, м. Рівне, 33013, тел. (0362) 62 03 12, код ЄДРПОУ: 03500111,
e-mail: inbox@rv.arbitr.gov.ua, вебсайт: https://rv.arbitr.gov.ua

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" липня 2026 р. Справа № 918/295/26 

Господарський суд Рівненської області у складі головуючого судді Селівона А.О., за участю секретаря судового засідання Хролець І.С., розглянувши матеріали справи
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗЕ.ТЕК"
до Комунального підприємства "Дубноводоканал"Дубенської міської ради 
за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Дубенської міської ради,
за участю Дубенської окружної прокуратури,
про стягнення коштів.

За участю представників сторін:
від прокуратури: Мельничук Лілія Олександрівна
від позивача : Маркович Юрій Володимирович;
від відповідача: Мазур Роман Володимирович.
від третьої особи: не з`явився. 

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЗЕ.ТЕК" (Позивач) звернулося до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою до Комунального підприємства "Дубноводоканал" Дубенської міської ради (Відповідач) про застосування правових наслідків недійсності нікчемного правочину – договору про постачання електричної енергії споживачу від 10.01.2024 №134 (далі – Договір), укладеного Відповідачем та Позивачем, застосувавши двосторонню реституцію та стягнення 4 282 965,28 грн. як різницю між ринковою вартістю поставленої електричної енергії та сумою раніше фактично здійснених розрахунків споживачем за електричну енергію.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Договір було укладено раніше ніж встановлено Законом України "Про публічні закупівлі", а саме не дотримано встановлений частиною п`ятою статті 33 вказаного Закону десятиденного строку, а тому є вчиненим з порушенням діючого законодавства.
Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 20.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження у змішаній (паперовій та електронній) формі та призначено розгляд справи на 16.04.2026. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Дубенську міську раду (Третя особа).
До суду 06.04.2026 від представника Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Від представника Відповідача 08.04.2026 надійшло клопотання про долучення доказів.
До суду 08.04.2026 від представника Відповідача надійшло клопотання про витребування доказів, в якому просить витребувати від Позивача журнал реєстрації вихідної кореспонденції за 2024 рік.
Від представника Відповідача 14.04.2026 надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання.
До суду 16.04.2026 від представника Позивача надійшли заперечення на клопотання про витребування доказів.
Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 16.04.2026 відкладено підготовче засідання на 30.04.2026.
Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 30.04.2026 відкладено підготовче засідання на 14.05.2026.
Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 14.05.2026 задоволено клопотання Відповідача про витребування доказів та відкладено підготовче засідання на 28.05.2026.
До суду 25.05.2026 від представника Позивача на виконання вимог ухвали суду від 14.05.2026 надійшло клопотання про долучення доказів.
До суду 28.05.2026 від Дубенської окружної прокуратури надійшла заява про вступ у справу.
Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 28.05.2026 відкладено підготовче засідання на 09.06.2026.
Від представника Відповідача 05.06.2026 надійшла заява, в якій зазначає, що вступ прокурора у справу є необхідним для повного, всебічного та об`єктивного захисту інтересів держави в контексті забезпечення, у тому числі, економічної безпеки держави та недопущення безпідставного стягнення бюджетних коштів та просить розгляд заяви про вступ прокуратури у справу провести без участі представника Відповідача.
Від представника Позивача 08.06.2026 надійшли заперечення на заяву про вступ прокуратури у справу, в яких просить заяву про допуск Дубенської окружної прокуратури для участі у розгляді справи № 918/295/26 з метою представництва інтересів держави в особі Дубенської міської ради відхилити. 
Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 09.06.2026 постановлено допустити до участі у справі № 918/295/26 Дубенську окружну прокуратуру (Прокуратура) та відкласти підготовче засідання на 24.06.2026.
До суду 22.06.2026 від Прокуратури надійшли додаткові пояснення у справі.
У судовому засіданні 24.06.2026 представником Позивача заявлено клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що Прокуратурою були подані пояснення у справі 22.06.2026, а судове засідання призначене на 24.06.2026, тобто у представника Позивача не було достатньо часу для підготовки та подання своїх заперечень на пояснення Прокуратури. У свою чергу представники Прокуратури та Відповідача заперечували проти задоволення вказаного клопотання.
Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 24.06.2026 відкладено підготовче засідання на 07.07.2026.
До суду 06.07.2026 від представника Позивача надійшли додаткові пояснення у справі.
Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 07.07.2026 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 23.07.2026.
До суду 22.07.2026 від Позивача надійшла заява, в якій просить надати сторонам строк для проведення переговорів щодо укладення мирової угоди та оголосити перерву в судовому засіданні для надання сторонам можливості мирно врегулювати спір. 
Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 23.07.2026 відкладено розгляд справи на 27.07.2026.
До суду 23.07.2026 від Відповідача надійшли заперечення, яких останній зазначає про відсутність переговорів з Позивачем щодо мирного врегулювання спору.
Також 23.07.2026 до суду від Позивача надійшла заява про участь у судовому засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
Ухвалою Господарського суду Рівненської області від 24.07.2026 заяву Позивача про участь у судовому засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено. 
До суду 23.07.2026 від Третьої особи надійшло клопотання, в яком остання повідомляє суд, що на її адресу надійшов проєкт мирової угоди, яку вона не погоджує, оскільки вважає позов необґрунтованим та просить відмовити у його задоволені.
До суду 27.07.2026 від Прокуратури надійшли заперечення на заяву Позивача щодо мирного врегулювання спору. 
Представник Позивача у судовому засіданні 27.07.2026 підтримав позицію викладену у позовній заяві, додаткових поясненнях та просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та здійснити розподіл судових витрат.
Представник Відповідача у судовому засіданні 27.07.2026 підтримав позицію викладену у відзиві на позовну заяву та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Представник Прокуратури у судовому засіданні 27.07.2026 підтримав позицію викладену у поясненнях у справі та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
У судове засідання 27.07.2026 представник Третьої особи не з`явився.
Судом встановлено, що Відповідачем (Замовник) було оголошено та проведено, процедуру відкритих торгів по предмету ДК 021:2015, код 09310000-5 – Електрична енергія (Електрична енергія; ідентифікатор закупівлі UA-2023-12- 21-003843-a) відповідно до положень Закону України "Про публічні закупівлі" №922-VIII від 25.12.2015 (далі – Закон). 
Протоколом уповноваженої особи Відповідача № 1-04/01 від 04.01.2024 вирішено: 
1. Визначити переможцем відкритих торгів за предметом закупівлі Електрична енергія (код ДК 021:2015: 09310000-5 - Електрична енергія), ідентифікатор закупівлі UA-2023-12-21-003843-a, - учасника процедури відкритих торгів з особливостями Позивача (Переможець). 
2. Відповідно до статті 33 Закону, пункту 49 Особливостей ухвалити рішення про намір укласти договір про закупівлю з Переможцем процедури закупівлі. 
3. Протягом одного дня з дня ухвалення цього рішення оприлюднити через авторизований електронний майданчик на веб-порталі Уповноваженого органу, в порядку встановленому Уповноваженим органом, Особливостями та Законом, повідомлення про намір укласти договір про закупівлю. 
За результатами вказаної процедури закупівлі Відповідачем та Позивачем укладено Договір на 2024 рік на загальну суму 11 425 998,00 грн з ПДВ та обсягом поставки товару 2 300 000 кВт/год в період з 10.01.2024 (дата зазначена у додатку 1 до Договору "Заява-приєднання") до 31.12.2024.
Позивач вказує про те, що за період січень-листопад 2024 року поставлено Відповідачу 1 780 986 кВт. Год електричної енергії на загальну суму 11 443 646,90 грн з ПДВ, що підтверджено відповідними актами купівлі-продажу, а саме:
- актом №21 за січень 2024 року приймання-передачі обсягу купівлі-продажу електричної енергії у кількості 212 746 кВт/год. на загальну суму 1 056 884,86 грн. з ПДВ;
- актом №104 від 29.02.2024 прийому-передачі обсягу купівлі-продажу електричної енергії у кількості 188 197 кВт/год. на загальну суму 934 929,72 грн. з ПДВ;
- актом №205 купівлі-продажу електричної енергії у кількості 171 881 кВт/год. на загальну суму 853 874,70 грн. з ПДВ;
- актом №313 купівлі-продажу електричної енергії у кількості 151 357 кВт/год. на загальну суму 751 915,06 грн. з ПДВ;
- актом №474 купівлі-продажу електричної енергії у кількості 142 750 кВт/год. на загальну суму 761 069,49 грн. з ПДВ;
- актом №747 купівлі-продажу електричної енергії у кількості 138 882 кВт/год. на загальну суму 917 533,93 грн. з ПДВ;
- актом №979 купівлі-продажу електричної енергії у кількості 141 782 кВт/год. на загальну суму 1 103 297,20 грн. з ПДВ;
- актом №1124 купівлі-продажу електричної енергії у кількості 145 206 кВт/год. на загальну суму 1 160 963,44 грн. з ПДВ;
- актом №1349 купівлі-продажу електричної енергії у кількості 144 978 кВт/год. на загальну суму 1 159 140,52 грн. з ПДВ;
- актом №1558 купівлі-продажу електричної енергії у кількості 163 162 кВт/год. на загальну суму 1 304 526,79 грн. з ПДВ;
- актом №1793 купівлі-продажу електричної енергії у кількості 180 045 кВт/год. на загальну суму 1 439 511,19 грн. з ПДВ.
Згідно з експертним висновком Рівненської торгово-промислової палати від 01.12.2025 № В-179, ціна електричної енергії станом на день складення висновку становить 6,83 грн. за 1 кВт.год без ПДВ. 
Загальна вартість вказаного обсягу електричної енергії станом на дату подання позову становить 14 596 961,26 з ПДВ. 
Відповідачем сплачено на користь Позивача кошти в сумі 11 443 646,90 грн з ПДВ за отриману електричну енергію. До складу даної суми входить тариф на передачу електричної енергії НЕК "Укренерго", який згідно з постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 09.12.2023 №2322 на 2024 рік встановлено в розмірі – 0,52857 грн/кВт·год без ПДВ та відповідно відображається в рахунках, які були надані Споживачу для оплати послуги. 
Відповідно 1 780 986 * 0,52857*1,2 = 1 129 650,92 грн. з ПДВ вартість послуг з передачі електричної енергії, що була оплачена Споживачем. 
Тобто за активну електричну енергію Споживачем було сплачено 10 313 995,98 грн. з ПДВ (11 443 646,90 - 1 129 650,92) без послуги з передачі електричної енергії. 
На думку Позивача, різниця суми, що підлягає оплаті Відповідачем становить 4 282 965,28 грн. з ПДВ (14 596 961,26 - 10 313 995,98).
Предметом позовних вимог у даній справі є застосування правових наслідків недійсності нікчемного правочину – Договору, укладеного Відповідачем та Позивачем, застосувавши двосторонню реституцію та стягнення 4 282 965,28 грн. як різницю між ринковою вартістю поставленої електричної енергії та сумою раніше фактично здійснених розрахунків споживачем за електричну енергію.
Підставою позовних вимог Позивач визначив те, що Договір був укладений з порушенням чинного законодавства, а саме частини п`ятої статті 33 Закону, якою передбачено, що з метою забезпечення права на оскарження рішень замовника до органу оскарження договір про закупівлю не може бути укладено раніше ніж через 10 днів з дати оприлюднення в електронній системі закупівель повідомлення про намір укласти договір про закупівлю, оскільки, як зазначає Позивач, протокол уповноваженої особи оприлюднено в електронній системі закупівель про намір укласти договір про закупівлю 04.01.2024, відповідно дата для укладення договору можлива не раніше 15.01.2024, у той час як Договір було укладено 10.01.2024, тобто раніше ніж встановлено Законом без дотримання встановленого десятиденного строку, а тому, на думку Позивача, він (Договір) є вчиненим з порушенням діючого законодавства.
Таким чином, у даній справі основним є встановлення обставин щодо наявності/відсутності порушення частини п`ятої статті 33 Закону під час укладання сторонами Договору, в частині дотримання строків його укладання, оскільки застосування правових наслідків недійсності нікчемного правочину можливе лише у разі встановлення судом недійсності чи нікчемності спірного правочину, на підставі поданих сторонами доказів. 
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору, суд дійшов висновку, що Позивачем не доведено порушення сторонами частини п`ятої статті 33 Закону під час укладання Договору, а тому й наявності підстав для застосування правових наслідків недійсності нікчемного правочину – Договору, з огляду на таке.
Згідно із статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, й серед підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, передбачає договори та інші правочини. 
Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. 
Відповідно до частини 2 статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. 
Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника. 
Тобто це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу, і такі способи мають бути доступними й ефективними. 
Таким чином, визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів за статтею 16 ЦК України, а загальні вимоги щодо недійсності правочину встановлені нормами статті 215 ЦК України. 
Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. 
Частинами першою-третьою, п`ятої статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. 
Статтею 204 ЦК України гарантується презумпція правомірності правочину, тобто правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Така презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. 
Відповідно до частини третьої статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). 
Таким чином, оспорюваним є правочин, який недійсний в силу визнання його таким судом на вимогу сторони чи заінтересованої особи. 
Оспорювані правочини викликають передбачені ними правові наслідки до тих пір, доки вони не оскаржені, однак якщо вони заперечуються (оскаржуються) стороною чи заінтересованою особою, то суд за наявності відповідних підстав визнає їх недійсними з моменту їх вчинення. Недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: незаконність змісту правочину; недотримання форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення. 
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 43 Закону договір про закупівлю є нікчемним у разі укладення договору з порушенням строків, передбачених частинами п`ятою і шостою статті 33 та частиною сьомою статті 40 цього Закону, крім випадків зупинення перебігу строків у зв`язку з розглядом скарги органом оскарження відповідно до статті 18 цього Закону. 
При цьому суд звертає увагу на те, що відповідно до пункту 49 Особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.2022 № 1178 (далі - Особливості), зокрема, рішення про намір укласти договір про закупівлю приймається замовником відповідно до статті 33 України "Про публічні закупівлі". Повідомлення про намір укласти договір про закупівлю автоматично формується електронною системою закупівель протягом одного дня з дати оприлюднення замовником рішення про визначення переможця процедури закупівлі в електронній системі закупівель. З метою забезпечення права на оскарження рішень замовника до органу оскарження договір про закупівлю не може бути укладено раніше ніж через п`ять днів з дати оприлюднення в електронній системі закупівель повідомлення про намір укласти договір про закупівлю. 
Крім того, як зазначають Відповідач та Прокуратура, згідно з тендерною документації Відповідача на проведення закупівлі UA-2023-12-21-003843-a, затвердженої рішенням уповноваженої особи від 21.12.2023 (протокол № 1-21/12 від 21.12.2023), передбачено, що зазначена процедура закупівлі проводяться відповідно до вимог Закону та Особливостей.
Пунктом 2 тендерної документації на проведення закупівлі UA-2023-12-21- 003843-a визначено, що договір про закупівлю не може бути укладено раніше ніж через 5 днів з дати оприлюднення в електронній системі закупівель повідомлення про намір укласти договір про закупівлю. 
Позивачем у тендерній пропозиції взято на себе зобов`язання підписати договір про закупівлю (відповідно до проєкту, викладеного у додатку 5 до тендерної документації) із замовником не пізніше ніж через 15 днів з дня прийняття рішення про намір укласти договір про закупівлю та не раніше ніж через 5 днів з дати оприлюднення на веб-порталі уповноваженого органу повідомлення про намір укласти договір про закупівлю. 
Намір укласти з Позивачем договір за результатами проведеної закупівлі UA-2023-12-21-003843-a опублікований Відповідачем 04.01.2026, а Договір укладений 10.01.2026, тобто на шостий день з часу опублікування в електронній системі наміру укласти відповідний договір (протокол від 04.01.2024 № 1-04/01), що, у свою чергу, не суперечить вимогам умов тендерної документації та Особливостей, яким встановлено певні особливості процедури укладення договору про закупівлю в умовах воєнного стану. 
Відповідно до висновків, викладених Верховним Судом в постанові від 06.02.2025 у справі № 916/747/24, зокрема, що постанова Особливості не передбачають внесення змін до Закону, а лише встановлює певні особливості щодо процедури здійснення публічних закупівель під час дії воєнного стану. 
Водночас зменшення строків на укладення договорів за результатами закупівлі є саме особливостями процедури закупівлі, що встановлені на період воєнного стану. 
Оскільки в тендерній пропозиції Відповідач зобов`язався укласти договір не раніше п`яти днів з часу опублікування уповноваженою особою наміру про укладення договору, то його доводи про нікчемність Договору є безпідставними.
Враховуючи викладене, слід дійти висновку, що Договір укладений відповідно до приписів Закону з урахуванням Особливостей. 
Також суд звертає увагу на те, що з хронологій відносин між сторонами вбачається, що Позивач ставить під сумнів дійсність Договору (після його виконання), вважає його нікчемним, лише після звернення Прокуратури з позовною заявою про визнання недійсним додаткових угод від 23.05.2024 №2, від 21.06.2024 № 3, від 12.07.2024 №4 до Договору та стягнення з нього неправомірно збільшеної ціни на електроенергію в дохід місцевого бюджету в розмірі 2 596 020,02 грн. (справа №918/1073/25, рішення в якій ухвалено Господарським судом Рівненської області 23.02.2026). Тобто Позивач під час підписання та виконання Договору не висловлював позицію щодо його нікчемності, був повністю обізнаний з тендерною пропозицією та умовами укладання договору.
При цьому, у подальшому, під час розгляду справи №918/1073/25 змінив свою позицію та почав здійснювати посилання на нікчемність Договору, у зв`язку з порушенням строків його укладання, хоч як вже було встановлено судом Особливостями, тендерною документацією та тендерною пропозицією передбачено строк укладання відповідного договору, який сторонами не був порушений.
Водночас справедливість - одна з основних засад права є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. 
Доктрина "venire contra factum proprium" (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). 
В основі доктрини «venire contra factum proprium» лежить принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона розумно покладається на них. 
Відповідно до частини третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. 
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що однією з основних засад законодавства є добросовісність, а дії учасників правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідних правовідносин. 
Зокрема доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) базується на давньоримській максимі "non concedit venire contra factum proprium" (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). По суті згаданий принцип римського права є вираженням equitable estoppel однієї з найважливіших доктрин загального права. В системі загального права ця доктрина спрямована на недопущення ситуації, в якій одна сторона може займати іншу позицію в судовому розгляді справи, що відрізняється від її більш ранньої поведінки або заяв, якщо це ставить протилежну сторону у невигідне становище. В основі цієї доктрини є принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони. 
При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України). Учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 43 Господарського процесуального кодексу (далі - ГПК України). 
Наведені висновки сформульовані зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.02.2025 у справі № 925/457/23. 
Добросовісність - це певний стандарт поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Принцип добросовісності передбачає, що сторони повинні діяти добросовісно під час реалізації їхніх прав і передбаченого договором та/або законом виконання їхніх обов`язків. Введення у цивільне законодавство принципу добросовісності є заходом, спрямованим на зміцнення моральних засад цивільно-правового регулювання. Саме з позиції моральності необхідно оцінювати поведінку суб`єкта права як добросовісної або недобросовісної.
Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність і дії учасників приватних правовідносин мають бути добросовісні. (правовий висновок сформульованого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 у справі № 147/66/17). 
При цьому Позивач, будучи учасником ринку електроенергії, який має бути обізнаний з вимогами чинного законодавства, підписав Договір без жодних зауважень, тобто не вбачав у цьому ніяких порушень закону. 
У відзиві на позовну заяву у справі №918/1073/25 (долучено Відповідачем до матеріалів справи даної справи) Позивач посилався на те, що укладення сторонами договору про постачання електричної енергії споживачу було спрямоване на отримання Відповідачем електричної енергії та одночасного обов`язку із здійсненню її оплати, тобто фактично Позивач не визначав Договір нікчемним і визначав свою позицію належним його виконання сторонами. 
Однак, заявляючи позов у даній справі № 918/295/26 Позивач змінив свою поведінку щодо укладення Договору та фактично намагається збільшити свій прибуток від постачання електроенергії Відповідачу, шляхом стягнення вартості електроенергії за ринковими цінами на даний час, що порушує принцип добросовісності сторони правочину та справедливості. 
З наведеного вбачається, що пред`явлення позову до Відповідача зумовлене лише небажанням Позивачем нести відповідальність за порушення допущені при виконані умов Договору, що стало підставою для ухвалення рішення у іншій справі № 918/1073/25, що суперечить частині третій статті 13 ЦК України. 
Відповідно до статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Згідно із статтею 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 
Частиною першою статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до статей 78, 79 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Зазначені норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. Згідно з положеннями частин першої та третьої цієї статті, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно з пунктами 1-3 частини першої статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.
Враховуючи викладене, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що Позивачем не доведено та необґрунтовано наявність правових підстав для задоволення позовних вимог, а тому вони не підлягають задоволенню.
Пунктом 2 частини першої статті 129 ГПК України передбачено, що судовий збір покладається у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на викладене та враховуючи, що в задоволенні позову судом відмовлено, судові витрати по сплаті судового збору покладаються на Позивача у справі.
Враховуючи вимоги частини четвертої статті 129 ГПК України, а саме, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі відмови в позові - на позивача, тому суд дійшов висновку, що втрати на правничу допомогу понесені Позивачем також покладаються на Позивача, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову. 
Керуючись статтями 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд 

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ЗЕ.ТЕК" відмовити.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено до Північно-Західного апеляційного господарського суду в порядку та строки, встановлені статтями 256, 257 Господарського процесуального кодексу України. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 27 липня 2026 року.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію по справі, що розглядається: http://rv.arbitr.gov.ua.
Суддя А.О. Селівон