ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2026 року | Справа №160/29111/24

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Рянської В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в місті Дніпрі у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, Державної судової адміністрації України про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, Державної судової адміністрації України, у якій позивач просить:
- визнати протиправною бездіяльність Державної судової адміністрації України щодо незабезпечення Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області в повному обсязі бюджетними асигнуваннями для проведення видатків з виплати допомоги на оздоровлення та суддівської винагороди судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 за період з 01.07.2024 до 30.09.2024 включно, виходячи із встановленого на 1 січня 2024 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3028,00 грн;
- зобов`язати Державну судову адміністрацію України забезпечити Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області бюджетними асигнуваннями для здійснення видатків з виплати допомоги на оздоровлення та суддівської винагороди ОСОБА_1 за період з 01.07.2024 до 30.09.2024 включно, виходячи із встановленого на 1 січня 2024 року прожиткового мінімуму для працездатних осіб у розмірі 3028,00 грн;
- визнати протиправними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 допомоги на оздоровлення за 2024 рік та суддівської винагороди за період з 01.07.2024 до 30.09.2024 включно, обчисленої виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, в розмірі 2102,00 грн;
- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 допомогу на оздоровлення за 2024 рік та суддівську винагороду за період з 01.07.2024 до 30.09.2024, обчисливши її розмір виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2024 року у розмірі 3028,00 грн, з урахуванням виплачених сум та проведенням відрахування загальнообов`язкових платежів.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у період з 01.07.2024 до 30.09.2024 нарахування і виплата суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення позивачу здійснювалися із застосуванням передбаченого ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 01.01.2024 – 2102,00 грн. Однак, за змістом ст. 130 Конституції України, ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» розмір суддівської винагороди регулюється Законом України «Про судоустрій і статус суддів» та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого з 01.01.2024 – 3028,00 грн. Внаслідок оскаржуваних дій відповідачів суддівську винагороду та допомогу на оздоровлення за вказаний період виплачено позивачу в меншому розмірі, ніж передбачено Законом України «Про судоустрій і статус суддів», що стало підставою для звернення до суду з позовною заявою.
Ухвалою суду від 05.11.2024 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні), встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи.
12.11.2024 до суду надійшов відзив Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області. У відзиві відповідач-1 просив відмовити в задоволенні позову та зазначив, що оскільки стаття 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» містить спеціальну норму щодо розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, - 2102 грн, відсутні підстави для застосування іншої (загальної) норми статті 7 цього Закону, якою установлено, що у 2024 році розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня становить 3028 грн. Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області здійснює всі нарахування та виплати лише в межах бюджетних асигнувань, встановлених кошторисом Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області на 2024 рік, затвердженим Державною судовою адміністрацією України, яким передбачено видатки на оплату суддівської винагороди, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 2102 грн. Виконуючи функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів в межах бюджетного призначення, встановленого законом про Державний бюджет України, Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області діяло відповідно до вимог чинного законодавства. Положення статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» щодо запровадження прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 1 січня у розмірі 2102 грн, є чинними та не визнані у встановленому законом порядку Конституційним Судом України неконституційними, у зв`язку з чим підлягають обов`язковому виконанню. Враховуючи вищенаведене, у відповідача не було правових підстав для обчислення розміру суддівської винагороди без урахування вказаних положень Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік».
У відзиві містяться клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження та розгляд справи за відсутності представника відповідача - Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області. 
Ухвалою суду від 13.11.2024 у задоволенні клопотання відповідача-1 про розгляд справи за правилами загального позовного провадження відмовлено.
Копія ухвали суду про відкриття провадження у справі вважається врученою Державній судовій адміністрації України (відповідачу-2) 07.11.2024, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа, яка міститься у матеріалах справи. 
Від відповідача-2 до суду відзив не надходив. Відповідно до частини 6 статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також КАС України) у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Інших заяв по суті справи до суду не надійшло. Відповідно до ч. 4 ст. 159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи.
Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що Указом Президента України від 21.09.2005 № 1305/2005 ОСОБА_1 було призначено на посаду судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська строком на п`ять років.
Наказом голови Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська № 134-К від 06.10.2005 ОСОБА_1 визначено приступити до виконання своїх посадових обов`язків з 26.10.2005.
Постановою Верховної Ради України від 07.10.2010 № 2594-VI ОСОБА_1 , суддю Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська, обрано на посаду судді безстроково.
Відповідно до наказу голови Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська № 157-К від 15.09.2020 судді ОСОБА_1 встановлено доплату за вислугу років у розмірі 50% до посадового окладу.
Наказом в.о. голови Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська № 161-К від 28.09.2023 ОСОБА_1 призначено на посаду заступника голови Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська терміном на три роки, з 03.10.2023 до 02.10.2026, встановлено щомісячну доплату за перебування на адміністративній посаді заступника голови суду у розмірі 5% посадового окладу.
У період з 01.07.2024 до 30.09.2024 відповідач-1 здійснював нарахування та виплату позивачу суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення із застосуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді з 01 січня 2024 року - 2102 грн.
Вважаючи, що розмір суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення не відповідає розміру, встановленому Законом України «Про судоустрій і статус суддів», позивач звернулася до суду з адміністративним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд дійшов такого висновку.
Відповідно до статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
У преамбулі Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII) зазначено, що цей Закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.
Частиною першою статті 4 Закону № 1402-VIII встановлено, що судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом.
Відповідно до частини першої статті 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
За частиною другою статті 135 Закону № 1402-VIII суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
Статтею 136 цього Закону встановлено, що суддям надається щорічна оплачувана відпустка тривалістю 30 робочих днів з виплатою, крім суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу. Суддям, які мають стаж роботи більше 10 років, надається додаткова оплачувана відпустка тривалістю 15 календарних днів.
Відповідно до частини третьої статті 135 Закону № 1402-VIII (яка згідно з Рішенням Конституційного Суду № 4-р/2020 від 11 березня 2020 року діє в редакції Закону № 1774-VIII) базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня календарного року; 3) судді Верховного Суду - 75 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Закон України «Про прожитковий мінімум» № 966-XIV від 15.07.1999 дає визначення прожитковому мінімуму, закладає правову основу для його встановлення, затвердження та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень.
Згідно зі статтею 1 цього Закону прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.
Частиною третьою статті 4 Закону № 966-XIV визначено, що прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.
Абзацом четвертим статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб було встановлено у розмірі 3028 гривень, а згідно з абзацом п`ятим цієї статті прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді, - у розмірі 2102 гривні.
Наведені приписи абзацу п`ятого статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» є чинними, не визнавалися Конституційним Судом України такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), а тому, застосовуючи їх для визначення посадового окладу позивача, відповідач-1 діяв на законних підставах.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.04.2025 у справі № 240/9028/24 зазначила, що розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, поняття якого наведено у Законі № 966-XIV. Цим Законом закріплено вичерпний перелік основних соціальних і демографічних груп населення, стосовно яких визначається прожитковий мінімум. І приписами цього Закону судді не віднесені до соціальної демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо.
Водночас законодавець починаючи з 2021 року у законах про Державний бюджет України на відповідний рік не встановлював прожитковий мінімум стосовно суддів як соціальної демографічної групи. Окремими приписами цих законів встановлювався на 1 січня відповідного календарного року саме прожитковий мінімум для працездатних осіб для цілей визначення базового розміру посадового окладу судді у розмірі 2102 гривні.
Отже, цими законами не встановлювалася розрахункова величина, відмінна від тієї, що визначена спеціальним законом для визначення розміру суддівської винагороди, а власне визначалася ця величина - встановлювався грошовий розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді.
З метою встановлення чіткого критерію вирішення судами спорів щодо застосування розрахункової величини для визначення посадового окладу суддів починаючи із 2021 року Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків, викладених у постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 13 липня 2023 року у справі № 280/1233/22 та 21 березня 2024 року у справі № 620/4971/23, і зазначила про те, що починаючи з 2021 року у законах про Державний бюджет України на відповідний рік встановлювався на 1 січня відповідного календарного року грошовий розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді.
Незалежно від того, чи перераховані всі судові рішення, в яких викладений правовий висновок, від якого відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення спорів у подібних правовідносинах мають враховувати саме останній правовий висновок Великої Палати Верховного Суду.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Беручи до уваги вищенаведене, судом не встановлено протиправності у діях Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області щодо нарахування та виплати суддівської винагороди та допомоги на оздоровлення позивачу за період з 01.07.2024 до 30.09.2024. 
На підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, з урахуванням наведених висновків Великої Палати Верховного Суду, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання протиправними дій відповідача-1 та бездіяльності відповідача-2, та похідні вимоги щодо зобов`язання відповідачів вчинити дії не підлягають задоволенню.
Позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», докази понесення нею інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, відсутні. Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 9, 77, 90, 243-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, Державної судової адміністрації України про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.
Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач-1: Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, місцезнаходження: 49000, м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, буд. 57, к. 301, код ЄДРПОУ 26239738.
Відповідач-2: Державна судова адміністрація України, місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Липська, буд. 18/5, код ЄДРПОУ 26255795.
Повний текст рішення складено 01.09.2026.

Суддя В.В. Рянська