САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ 
Справа № 726/2435/26 
Провадження №2/726/732/26 
Категорія 9 
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.08.2026 м. Чернівці 
Садгірський районний суд м. Чернівці у складі: головуючого судді Мілінчук С. В., 
за участю секретаря судового засідання Колісник А.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у м. Чернівці, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в інтересах яких діє адвокат Сарафінчан Ілона Филимонівна, до Управління комунальної власності Чернівецької міської ради про визнання права власності на нерухоме майно у зв`язку із втратою правовстановлюючого документа, -
за участі:
представника позивачів – Сарафінчан І.Ф., 
ВСТАНОВИВ :
Адвокат Сарафінчан І.Ф. звернулась до Садгірського районного суду м. Чернівці в інтересах позивачів із позовом до Управління комунальної власності Чернівецької міської ради про визнання права власності на нерухоме майно у зв`язку із втратою правовстановлюючого документа. У позовній заяві посилалась на те, що на підставі розпорядження керівника органу приватизації департаменту житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , 22.05.2002 року видано свідоцтво про право власності на житло, а саме одноквартирний житловий будинок АДРЕСА_1 . Зазначене свідоцтво зареєстровано департаментом житлово- комунального господарства Чернівецької міської ради в реєстровій книзі за №38705. На підставі вказано свідоцтва будинок АДРЕСА_1 , зареєстрований департаментом житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради на праві спільної сумісної власності. Відповідно до даних технічного паспорту житловий будинок збудовано в 1958 році, його загальна площа становить 58,20 кв.м, в тому числі житлова - 28,80 кв.м. Представник зазначає, що на підставі рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 23.10.2006р. за №478/12 будинок знято з балансу житлового фонду комунальної власності територіальної громади міста
Земельна ділянка під вказаним будинковолодінням площею 0,1000 га належить позивачам на праві спільної сумісної власності та передана їм безоплатно для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на підставі рішення Чернівецької міської ради від 29.11.2007р. №444. Проте, оригінал свідоцтва про право власності на житло позивачами втрачено.
Для отримання дубліката свідоцтва, позивачі звернулися із відповідною заявою до Управління комунальної власності Чернівецької міської ради, який у 2002 році виступав органом приватизації одноквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1 . Із відповіді вбачається, що дійсно, 20.06.2002 році позивачами у відділі приватизації отримано свідоцтво про право власності на житло за адресою АДРЕСА_1 , проте у зв`язку із тим, що за даними міського та обласного бюро технічної інвентаризації відсутній запис щодо реєстрації права власності на вказаний житловий будинок в реєстрових книгах та справах, а також відсутні відомості про реєстрацію права власності на цей об`єкт в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, то підстави для видачі дублікату свідоцтва відсутні, а відтак запропоновано врегулювати це питання через звернення до суду.
У зв`язку із викладеним представник поивачів, просила визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_4 ) право спільної сумісної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 58,20 кв.м., в тому числі житловою – 28,80 кв.м. 
Ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці від 25.06.2026 року у справі було відкрито провадження та призначено до розгляду в підготовче судове засідання.
Ухвалою суду від 23.07.2026 року підготовче провадження по справі було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 11.08.2026 року.
В судовому засіданні представник позивача, адвокат Сарафінчан І.Ф. позов пітримала за обставин, викладених у ньому, просила задовоьнити.
Від відповідача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує та просить ухвалити рішення до вимог чинного законодавства.
Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що згідно з копії свідоцтва про право власності на майно від 22 травня 2002 року, виданого Департаментом житлово-комунального господарства міської ради будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 58,20 кв.м., належить направі спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Дане свідоцтво зареєстровано департаментом ЖКГ міської ради в реєстровій книзі 22.05.2002 року за № 38705 (а.с.7).
З технічного паспорта та довідки Чернівецького КО БТІ від 16.10.2025 року № 968 вбачається, що житловий будинок літ. «А» має загальну площу 58,20 кв. м, у тому числі житлову площу 28,80 кв. м. На території домоволодіння, крім житлового будинку літ. «А», розташовані господарські будівлі та споруди: сарай літ. «Б», сарай літ. «В», вбиральня літ. «Г», огорожа № 1, ворота з хвірткою № 2, ворота № 3, криниця № 4 та огорожа № 5 (а.с. 9, 10-20).
Встановлено, що Рішенням Чернівецької міської ради від 23 жовтня 2006 року № 478/12 житловий будинок було знято з балансу житлового фонду комунальної власності територіальної громади міста (а.с.19).
Рішенням Чернівецької міської ради від 29 листопада 2007 року № 444 позивачам безоплатно передано у спільну сумісну власність земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.21).
На підтвердження права власності на земельну ділянку позивачами надано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 339116 від 16 квітня 2008 року та витяг із поземельної книги, відповідно до яких земельна ділянка кадастровий номер 7310136900:57:002:0079, площею 0,1000 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності (а.с.22, 23).
Оригінал свідоцтва про право власності на житло позивачами втрачено.
З метою отримання дубліката свідоцтва позивачі звернулися до Управління комунальної власності Чернівецької міської ради.
Листом Управління комунальної власності Чернівецької міської ради від 16 червня 2026 року № К-460/14/01-13/525 позивачам повідомлено, що у відділі приватизації житла свідоцтво про право власності на житло за адресою: АДРЕСА_1 , було отримано 20 червня 2002 року, однак за даними міського та обласного бюро технічної інвентаризації відсутній запис щодо реєстрації права власності на вказаний житловий будинок у реєстрових книгах та справах, а також відсутні відомості про реєстрацію права власності на цей об`єкт у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. У зв`язку з цим позивачам рекомендовано звернутися до суду (а.с. 24).
Згідно з довідкою КП «Бюро технічної інвентаризації» Чернівецької міської ради від 04.06.2026 року № 944, за наявними архівними матеріалами право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 у бюро не зареєстровано (а.с.26).
Разом з тим із наданих суду документів убачається, що спірний житловий будинок був переданий позивачам у спільну сумісну власність у порядку приватизації, що підтверджується свідоцтвом про право власності, розпорядженням органу приватизації та записом у реєстровій книзі.
Згідно ч.1 ст.4 Цивільно процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України), право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Стаття 41 Конституції України гарантує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 1 протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод також передбачено, що кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
З приписів ст.392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Тобто передумовою для застосування ст.392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Отже, звернення до суду на підставі статті 392 ЦК України можливе, зокрема, у випадку втрати правовстановлюючого документа за умови, що право власності особи на відповідне майно існувало раніше та підтверджується належними і допустимими доказами. Верховний Суд також зазначає, що за позовом про визнання права власності за статтею 392 ЦК України суд не створює право власності, а підтверджує вже існуюче право, набуте особою на законній підставі.
Судом встановлено, що право власності позивачів на спірний житловий будинок виникло у 2002 році на підставі приватизації та було посвідчене свідоцтвом про право власності на житло від 22 травня 2002 року.
Відповідно до пунктів 14, 16 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Держжитлокомунгоспу України від 15 вересня 1992 року № 56, чинного на час виникнення спірних правовідносин, передача квартир (будинків) у власність громадян здійснювалася на підставі рішення відповідного органу приватизації та оформлялася свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок).
Те, що у подальшому відомості про право власності позивачів не були належним чином відображені в матеріалах технічної інвентаризації та відсутні в сучасному Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, саме по собі не свідчить про припинення або ненабуття позивачами права власності.
При цьому відповідно до частини третьої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними, зокрема, якщо їх реєстрація була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення таких прав законодавство не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Суд бере до уваги, що позивачі надали суду належним чином засвідчену копію свідоцтва про право власності на житло від 22 травня 2002 року, розпорядження органу приватизації, документи щодо реєстрації свідоцтва у реєстровій книзі, технічну документацію на домоволодіння, документи щодо земельної ділянки, а також документи, які підтверджують факт втрати оригіналу свідоцтва та неможливість отримання його дубліката в позасудовому порядку.
Сукупність наведених доказів дає суду підстави дійти висновку, що позивачі набули право спільної сумісної власності на спірний житловий будинок у встановленому на той час законодавством порядку, а втрата правовстановлюючого документа перешкоджає належній реалізації ними своїх прав як власників.
За таких обставин заявлений позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 12, 19, 81, 133, 141, 223, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд, - 
ВИРІШИВ :
Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в інтересах яких діє адвокат Сарафінчан Ілона Филимонівна, до Управління комунальної власності Чернівецької міської ради про визнання права власності на нерухоме майно у зв`язку із втратою правовстановлюючого документа – задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_4 ) право спільної сумісної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 58,20 кв.м., в тому числі житловою – 28,80 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, а саме: житловий будинок літ. «А», сарай літ. «Б», сарай літ. «В», вбиральню літ. «Г», огорожу № 1, ворота з хвірткою № 2, ворота № 3, криницю № 4 та огорожу № 5.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду.
Повний текст рішення виготовлено та підписано 14.08.2026 року.  
Головуючий суддя | С. В. Мілінчук