Номер провадження 2/754/8835/26
Справа №754/7184/26
РІШЕННЯ 
Іменем України

12 серпня 2026 року Деснянський районний суд м.Києва у складі:
головуючої судді - Панченко О.М.,
за участю секретаря судового засідання - Сарнавського М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2026 року позивач ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Письмака О.Є. звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 , суму боргу відповіднодо розписки, від 18 вересня 2025 року разом із 3% річних у розмірі 3 550,17 доларів США в гривнях за офіційним курсом Національного банку України станом на день ухвалення рішення суду та витрати зі сплати судового збору 1253,07 грн. та 15 000,00 грн. витрат на професійну правову допомогу. Зазначені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 18 вересня 2025 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 було укладено договір позики, про що була оформлена відповідна письмова розписка. Згідно письмової розписки від імені ОСОБА_2 він отримав від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 3500 (три тисячі п`ятсот) доларів США, що на момент отримання було еквівалентно 144 165 (сто сорок чотири тисячі сто шістдесят п`ять) гривень 00 копійок за офіційним курсом Національного банку України станом на 18.09.2025 (1 долар США = 41,19 грн.). Вищевказану грошову суму у 3500 (три тисячі п`ятсот) доларів США, ОСОБА_2 зобов`язувався повернути повністю 31 жовтня 2025 року. Крім цього, ОСОБА_2 у розписці зазначив, що у випадку неповернення боргу у повному обсязі зобов`язується відповідати всім належним йому рухомим і нерухомим майном. Вважає, що на користь Позивача підлягають сплаті 3% річних за безпідставне користування грошовими коштами за весь період несвоєчасного повернення боргу: (3500 дол. США. х 3% : 365) х 173 = 50,17 дол. США, де 3500 дол. США - сума заборгованості, 3% - відсотки згідно ст. 625 ЦК України, 173 - кількість днів прострочення з 31.10.2025 по 22.04.2026 року. 365 - кількість днів у році. Таким чином станом на 22 квітня 2026 року загальна сума боргу ОСОБА_2 з урахуванням 3% річних перед Позивачем складає 3550,17 дол. США.
Протколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.04.2026 року справу передано головуючій-судді Панченко О.М.
Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 27.04.2026 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
Ухвалою суду від 25.06.2026 року, що занесена до протоколу судових засідань визнано неявку в підготовче засідання відповідача з неповажних причин, а також закрито підготовче засідання та призначено розгляд спрви по суті.
Представник позивача - адвокат Письмак О.Є. до судового засідання направив клопотання про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача, в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити.
На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з відсутністю учасників справи.
Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до засвідченої копії розписки від 18 вересня 2025 року, яка була долучена до матеріалів справи позивачем, зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 отримав від ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 грошові кошти у розмірі 3 500 доларів США. Зобов`язується повернути борг повністю до 31 жовтня 2025 року. У випадку не повернення боргу в повному обсязі зобов`язується відповідати всім належним йому рухомим і нерухомим майном.
Відповідно до статті 1046 ЦК Україниза договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки (Постанова Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі №753/1349/20, провадження №61-14052 св 21).
Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.
Виходячи з вимог статей 1046, 1047, 1049 ЦК Україниу разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування цих положень закону суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.
Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.
Саме до таких висновків дійшов Верховний суд в постанові від 08 липня 2019 року по справі № 524/4946/16-ц та в постанові від 22 серпня 2019 року № 369/3340/16-ц.
Суд у визначеному чинним цивільним процесуальним законодавством порядку оцінив розписку і дійшов висновку, що між сторонами дійсно виникли зобов`язальні правовідносини з договору позики.
У наданій позивачем борговій розписці зазначені сторони зобов`язання, грошова сума, яка передається, строк її повернення та особистий підпис позичальника, тому вказана розписка є одночасно документом, який підтверджує передання грошей позикодавцем позичальнику і укладення договору позики.
Зі змісту зазначеної розписки від 18 вересня 2025 року вбачається, що позикодавець виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику у власність грошові кошти в розмірі 3 500 доларів США. У зазначеній розписці встановлений строк повернення боргу, а саме 31 жовтня 2025 року. Отже, останнім днем повернення боргу за розпискою від 18 вересня 2025 року є 31 жовтня 2025 року.
Статтею 545 ЦК України передбачено, що наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. Цією статтею передбачено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання.
Той факт, що оригінал розписки знаходиться у позикодавця свідчить про невиконання відповідачем умов договору.
Згідност.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.
Жодних доказів на підтвердження виконання своїх зобов`язань за договором позики, у тому числі розписок або квитанцій про грошові перекази коштів, відповідач в ході судового розгляду не надав. Про факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором позики свідчить також наявна у позикодавця розписки про надання грошових коштів від 18 вересня 2025 року.
Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених речовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася на його банківських рахунок.
Отже, у зв`язку з відсутністю доказів виконання відповідачем грошового зобов`язання за договором позики, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення з відповідача основної суми грошового зобов`язання.
Як вбачається зі змісту розписки, позивач передав, а відповідач отримав в борг суму в іноземній валюті, зокрема доларах США. На сьогоднішній день, згідно розписки від 18 вересня 2025 року неповернута сума боргу за договором позики складає 3 500 доларів США.
У постанові від 13.07.2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на такі особливості виконання грошового зобов`язання: «Грошовою одиницею України є гривня (частина першастатті 99 Конституції України). Але Основний Закон не встановлює заборони використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина другастатті 192 ЦК України). Тобто гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на території України за номінальною вартістю (частина першастатті 192 ЦК України), тоді як обіг іноземної валюти регламентований законами України (п. 70).
Приписи чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, у якому має бути виражене та виконане зобов`язання (частина перша статті 192, частина перша статті 524, частина першастатті 533 ЦК України), однак не забороняють вираження у договорі грошового зобов`язання в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на перерахунок грошового зобов`язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України щодо іноземної валюти (п. 71).
Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (частина другастаті 524 ЦК України). Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частина другастатті 533 ЦК України) (п. 72).
Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань, зокрема позики, виражених через іноземну валюту, не суперечить законодавству України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошей (суму позики), тобто таку ж суму грошових коштів в іноземній валюті, яку він отримав у позику (частина перша статті 1046, частина першастатті 1049 ЦК України; див. також постанову Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16) (п. 73)».
У ході судового розгляду судом не встановлено наявність у відповідача будь-яких перешкод для повернення суми боргу за договором позики, а також щодо відмови позивача прийняти виконання зобов`язання за договором позики.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що оскільки відповідач належним чином не виконав умови договору та прострочив виконання свого зобов`язання, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача основну суму боргу в розмірі 3500 доларів США.
З приводу позовних вимог позивача про стягнення з відповідача 3% річних за період з 31.10.2025 по 22.04.2026 в розмірі 50,17 доларів США, суд зазначає наступне.
Приписами статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.
Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. При обчисленні 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена в договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.
Період прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 3 500 доларів США за період з 31.10.2025 по 22.04.2026 складає 173 днів.
Так, сума заборгованості за розпискою від 18 вересня 2025 року становить 3 500 доларів США; кількість днів прострочення з 31.10.2025 по 22.04.2026 р. - 173 днів., 3% річних становить: 3500,00/365/100*173*3=50,17, де 3500,00 - основна сума боргу, в доларах США, 173 - кількість днів прострочення. Отже, з відповідача підлягає стягненню 3% річних простроченої суми - 50,17 доларів США.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Статтею 78 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1)письмовими, речовими і електронними доказами;2)висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з ч. 2 ст. 79 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 1. п. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаний з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу
Згідно ч. 1 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно п. 1, 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг, виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження надання правової допомоги представником позивача надано: Акт№4/2026 наданих послуг по договору №20/04/2026 від 20.04.2026; ордер серії АІ №2179254 від 22.04.2026р.
В той же час, до матеріалів справи Договору про надання правничої допомоги №20/04/2026 між Позивачем та адвокатом Письмак О.Є. не надано, у зв`язку з чим відсутні належні та допустимі докази понесення або обов`язку понести відповідні витрати, що виключає можливість їх розподілу відповідно до статей 137, 141 ЦПК України.
Відповідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких відносяться витрати на професійну правничу допомогу, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи результат вирішення спору, а саме висновок суду про задоволення первісного позову, керуючись ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1253,07 грн.
Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Частиною 5 передбачено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст.12,19,81,133,141,259,264,265,274 ЦПК України, суд,-
ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_2 ) грошові кошти за розпискою від 18 вересня 2025 року та 3% річних у загальній сумі 3 550,17 дол. США. в гривнях за офіційним курсом Національного банку України станом на день ухвалення рішення суду становить - 159 281,92 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_2 ) судові витрати у розмірі 1 253 грн. 07 коп.
Апеляційна скаргана рішеннясуду подається безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 12.08.2026 у відповідності до ч.5 ст.268 ЦПК України.

Суддя О.М. Панченко