Справа № 930/1501/26
№2-о/930/117/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07.09.2026 року       Немирівський районний суд
Вінницької області
в складі головуючого судді:     Алєксєєнка В.М.
при секретарі:       Загребельного О.С.
за участю заявника: ОСОБА_1 
представника заявника - адвоката:    Кіцули В.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Немирові цивільну справу за заявою  ОСОБА_1 , заінтересована особа: Брацлавська селищна рада про встановлення факту, що має юридичне значення, -
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Немирівського районного суду Вінницької області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.
Заяву мотивує тим, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт Брацлав Немирівського району Вінницької області та з моменту народження постійно проживав і продовжує проживати на території смт Брацлав. Його батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Заявник зазначає, що протягом усього життя проживав у житловому будинку АДРЕСА_1 , який належав його батькам. У 2010 році він успадкував зазначений житловий будинок після смерті батьків на підставі рішення Немирівського районного суду від 25 лютого 2010 року.
Коли заявнику виповнилось 7 років, він розпочав навчання у Брацлавській середній школі № 2, яку закінчив у 1985 році, отримавши атестат про неповну середню освіту. У 1985 році вступив до Немирівського середнього професійно-технічного училища, яке закінчив у 1988 році за спеціальністю «столяр-будівельник». Під час навчання проживав за місцем постійного проживання у смт Брацлав, у гуртожитку не проживав та не був у ньому зареєстрований, щоденно їздив до навчального закладу автобусом.
Після закінчення училища, у період з 06 липня 1988 року по 21 листопада 1988 року, заявник працював бригадиром будівельної бригади АДРЕСА_2 .
З 21 листопада 1988 року по 19 грудня 1990 року проходив дійсну військову службу у Збройних Силах колишнього СРСР. Після звільнення з військової служби повернувся до смт Брацлав та продовжив трудову діяльність у колгоспі « ІНФОРМАЦІЯ_2 », де працював до 2005 року.
Заявник також посилається на те, що після аварії на Чорнобильській АЕС смт Брацлав Немирівського району було віднесено до території зони посиленого радіоекологічного контролю. У зв`язку з цим 25 грудня 1997 року йому було видано посвідчення громадянина, який постійно проживав на території зони посиленого радіоекологічного контролю, категорії 4, серії НОМЕР_1 .
У 2025 році заявнику виповнилося 55 років. У зв`язку з цим він має намір реалізувати право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, передбаченим законодавством для осіб, які постійно проживали на території зони посиленого радіоекологічного контролю.
З метою підтвердження факту постійного проживання на території смт Брацлав, зокрема у період з 1986 по 1993 роки, за винятком періоду проходження військової служби, заявник звернувся до Брацлавської селищної ради Тульчинського району Вінницької області.
Довідкою Брацлавської селищної ради № 386 від 26 травня 2025 року підтверджено, що ОСОБА_1 зареєстрований та постійно проживає у смт Брацлав з 01 березня 1991 року по теперішній час. Водночас період його проживання у смт Брацлав до 01 березня 1991 року зазначеною довідкою не підтверджено.
За твердженням заявника, у Брацлавській селищній раді йому повідомили, що документально підтвердити факт його проживання на території смт Брацлав до 01 березня 1991 року не вбачається можливим, оскільки відповідний запис у теперішній домовій книзі, виданій у 2000-х роках, а також у паспорті громадянина України, виданому у 1998 році, пов`язує його реєстрацію у житловому будинку АДРЕСА_1 саме з датою 01 березня 1991 року.
Разом із тим заявник зазначає, що у 2008–2010 роках, під час оформлення спадкових прав на нерухоме майно після смерті батьків, попередня домова книга була замінена у зв`язку з її пошкодженням. У попередній домовій книзі, за твердженням заявника, містився запис про його прописку за вказаною адресою з 1986 року. Натомість у новій домовій книзі, виданій Немирівським паспортним столом на ім`я його батька, було зазначено останню дату прописки (реєстрації) заявника — 01 березня 1991 року.
Заявник вважає, що зазначений запис не відповідає фактичним обставинам його проживання, оскільки він фактично постійно проживав у смт Брацлав з дитинства, навчався у місцевій школі, після закінчення професійно-технічного училища працював за місцем проживання, а після проходження військової служби повернувся до АДРЕСА_1 та продовжив там трудову діяльність.
Таким чином, заявник просить суд встановити факт його постійного проживання на території смт Брацлав у період з 1986 року по 1993 рік, за винятком періоду проходження військової служби, тобто з 21 листопада 1988 року по 19 грудня 1990 року.
Встановлення зазначеного факту, за твердженням заявника, необхідне для реалізації його права на пенсійне забезпечення із застосуванням передбаченого законом зменшення пенсійного віку, оскільки підтвердження періоду проживання на території зони посиленого радіоекологічного контролю має юридичне значення для визначення його права на відповідну пенсійну пільгу.
Іншим способом підтвердити факт постійного проживання у спірний період заявник можливості не має, у зв`язку з чим звернувся до суду із цією заявою.
Ухвалою Немирівського районного суду Вінницької області від 19.06.2026 заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Брацлавська селищна рада про встановлення факту, що має юридичне значення, прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження з викликом осіб, які беруть участь у справі.
У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та його представник – адвокат Кіцула В.І. заяву підтримали у повному обсязі та просили її задовольнити з підстав, викладених у заяві.
Також під час судового розгляду представник заявника – адвокат Кіцула В.І. надав суду довідку Брацлавської селищної ради №971 від 03 вересня 2026 року, видану на ім`я ОСОБА_1 .
Згідно із зазначеною довідкою, відповідно до наданих ОСОБА_1 документів підтверджується його місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , з 01 березня 1991 року. При цьому Брацлавська селищна рада додатково повідомила, що відомості про місце реєстрації ОСОБА_1 за вказаною адресою за період до 01 березня 1991 року в селищній раді відсутні.
Представник Брацлавської селищної ради Тульчинського району Вінницької області в судове засідання не з`явився, однак на електронну адресу суду надіслав заяву, в якій заявлені вимоги визнав та не заперечував проти ухвалення судом рішення про їх задоволення. У поданій заяві представник Брацлавської селищної ради також просив розглянути справу за його відсутності.
Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні пояснила, що є сусідкою заявника, проживає по АДРЕСА_1 , знає ОСОБА_1 з дитинства та бачить його у селищі Брацлав по теперішній час. Свідок підтвердила, що заявник проживав у селищі Брацлав з дня свого народження, у тому числі у період до 01 березня 1991 року.
Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні надала аналогічні покази та зазначила, що є сусідкою заявника, проживає по АДРЕСА_1 , знає ОСОБА_1 з дитинства та тривалий час спостерігала його проживання у цьому населеному пункті. Свідок підтвердила факт проживання заявника у селищі Брацлав з дня його народження, у тому числі до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що є колишньою дружиною заявника, проживала разом із ним у селищі Брацлав до 2011 року та безпосередньо обізнана з обставинами його проживання. Свідок підтвердила, що ОСОБА_1 постійно проживав у селищі Брацлав з дня народження, у тому числі в період до 01 березня 1991 року.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення заявника та його представника, допитавши свідків, перевіривши надані докази в їх сукупності та взаємозв`язку, а також застосувавши норми матеріального і процесуального права, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) окреме провадження є видом непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Згідно з частиною першою статті 315 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема інших фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Частиною другою статті 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Отже, законодавець не обмежує можливість судового встановлення юридично значущих фактів виключно переліком, наведеним у частині першій статті 315 ЦПК України, а допускає встановлення й інших фактів за умови наявності їх юридичного значення, відсутності спору про право та неможливості встановлення такого факту іншим передбаченим законом способом.
Відповідно до статті 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.
Згідно зі статтею 15 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права або інтересу у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Частиною першою статті 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Відповідно до частини сьомої статті 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
З наведених норм у їх системному взаємозв`язку вбачається, що визначальними умовами розгляду справи про встановлення факту, що має юридичне значення, є: наявність юридичного значення встановлюваного факту; залежність від нього виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав заявника; відсутність спору про право; а також неможливість отримання відповідного документа або встановлення такого факту в іншому передбаченому законом порядку.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у смт Брацлав Немирівського району Вінницької області, нині – селищі Брацлав Тульчинського району Вінницької області.
Заявник зазначив, що з дня народження проживав у житловому будинку АДРЕСА_1 , яка раніше мала назву вул. Затонського, разом із батьками – ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
З матеріалів справи вбачається, що у 1977 році ОСОБА_1 розпочав навчання у Брацлавській середній школі № 2, яку закінчив у 1985 році.
У період з 1985 по 1988 рік заявник навчався у Немирівському середньому професійно-технічному училищі, де здобув спеціальність столяра-будівельника. При цьому, як пояснив заявник, у гуртожитку навчального закладу він не проживав, а щоденно повертався після навчання до свого місця проживання у Брацлаві.
З 06 липня 1988 року по 21 листопада 1988 року ОСОБА_1 працював бригадиром будівельної бригади села Слобода колгоспу «Шлях Ілліча». З матеріалів справи вбачається, що зазначене місце роботи було пов`язане з територією населеного пункту Брацлав.
У період з 21 листопада 1988 року по 19 грудня 1990 року заявник проходив військову службу у Збройних Силах колишнього СРСР.
Після закінчення військової служби ОСОБА_1 повернувся до Брацлава, де продовжив проживання та трудову діяльність, у тому числі працював у колгоспі «Шлях Ілліча» до 2005 року.
Таким чином, наведені обставини характеризують послідовний та безперервний зв`язок заявника із селищем Брацлав як місцем його народження, проживання, навчання, праці та повернення після проходження військової служби.
На підтвердження факту проживання заявником також надано посвідчення громадянина, який постійно проживав на території зони посиленого радіоекологічного контролю, категорія 4, серія НОМЕР_1 , видане 25 грудня 1997 року.
Зазначений документ сам по собі не є безумовним доказом кожного конкретного періоду проживання, однак у сукупності з іншими доказами підтверджує наявність у заявника відповідного соціально-правового зв`язку з територією, яка, згідно з доводами заявника та наданими документами, мала значення для застосування положень Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Судом також встановлено, що рішенням Немирівського районного суду від 25 лютого 2010 року за заявником було визнано право на спадщину після смерті його батьків, у зв`язку з чим він успадкував житловий будинок АДРЕСА_1 .
Наявність у заявника права на спадщину щодо зазначеного житлового будинку сама по собі не доводить проживання в ньому протягом кожного дня спірного періоду, однак є додатковою обставиною, яка узгоджується з поясненнями заявника про те, що саме цей будинок був його постійним місцем проживання та місцем проживання його батьків.
Особливе доказове значення у цій справі мають показання свідків.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила, що є сусідкою заявника, проживає на АДРЕСА_1 , знає ОСОБА_1 з дитинства та пам`ятає його проживання у будинку АДРЕСА_1 разом із батьками. Свідок також підтвердила, що заявник і після повернення з військової служби проживав у Брацлаві.
Свідок ОСОБА_5 , яка також проживає на АДРЕСА_1 та знає заявника з дитинства, підтвердила факт його проживання у будинку АДРЕСА_1 у Брацлаві в період, щодо якого заявлено вимогу.
Свідок ОСОБА_6 , колишня дружина заявника, також підтвердила, що ОСОБА_1 постійно проживав у Брацлаві та після проходження військової служби повернувся саме до цього населеного пункту.
Показання зазначених свідків є послідовними, узгоджуються між собою та з іншими письмовими доказами, не містять істотних суперечностей щодо місця проживання заявника та в сукупності підтверджують факт його фактичного проживання у селищі Брацлав у спірний період.
При цьому суд враховує, що свідки не обмежилися загальними твердженнями про знайомство із заявником, а повідомили конкретні відомості щодо місця його проживання, його батьків, житлового будинку та обставин повсякденного життя, які їм стали відомі безпосередньо.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За правилами статей 77–80 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а достатність та взаємний зв`язок доказів – у їх сукупності.
Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Суд не надає вирішального значення лише одному доказу, а оцінює сукупність документів, показань свідків, пояснень заявника та інших матеріалів справи.
Разом із тим судом встановлено, що Брацлавська селищна рада не заперечує проти встановлення заявленого факту.
У заяві, поданій представником Брацлавської селищної ради, зазначено про визнання заявлених вимог та прохання розглянути справу за відсутності представника ради.
Водночас у довідці Брацлавської селищної ради № 386 від 26 травня 2025 року зазначено, що ОСОБА_1 зареєстрований та постійно проживає у селищі Брацлав з 01 березня 1991 року по теперішній час, а період до 01 березня 1991 року селищною радою не підтверджено.
У довідці Брацлавської селищної ради № 971 від 03 вересня 2026 року зазначено, що відповідно до наданих документів підтверджується місце реєстрації ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , з 01 березня 1991 року, тоді як відомості про місце реєстрації за цією адресою до 01 березня 1991 року у селищній раді відсутні.
Суд вважає істотним, що наведені довідки не містять висновку про те, що ОСОБА_1 фактично не проживав у Брацлаві до 01 березня 1991 року.
Вони лише засвідчують відсутність у селищної ради документально підтверджених відомостей про реєстрацію місця проживання заявника за вказаною адресою до цієї дати.
Таким чином, відсутність відомостей про реєстрацію не є тотожною відсутності самого факту проживання.
Ця обставина має особливе значення у даній справі, оскільки заявник просить встановити саме факт фактичного постійного проживання, а не факт реєстрації місця проживання.
Суд також бере до уваги пояснення заявника про те, що попередня домова книга, у якій містилися відомості про його прописку за адресою: АДРЕСА_1 , з 1986 року, була замінена під час оформлення спадщини у 2008–2010 роках у зв`язку з її пошкодженням, а в новій домовій книзі зазначено дату 01 березня 1991 року.
Зазначені пояснення узгоджуються з довідкою селищної ради про відсутність відомостей за попередній період та пояснюють причини відсутності у заявника документального підтвердження реєстрації до 01 березня 1991 року.
Таким чином, суд приходить до висновку, що заявник не має реальної можливості отримати від Брацлавської селищної ради довідку, яка б підтверджувала спірний період, оскільки орган прямо повідомив про відсутність відповідних відомостей.
Водночас саме ця обставина не може автоматично означати відсутність у заявника права на судове встановлення факту, якщо суд на підставі інших належних та допустимих доказів може встановити відповідний факт і якщо його встановлення необхідне для реалізації особистого майнового права заявника.
Суд звертає увагу, що метою звернення ОСОБА_1 не є встановлення йому статусу особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Такий статус заявник вже підтверджував посвідченням громадянина, який постійно проживав на території зони посиленого радіоекологічного контролю, категорія 4, серія НОМЕР_1 , виданим 25 грудня 1997 року.
Заявник також не просить суд призначити йому пенсію, визначити її розмір або зобов`язати орган Пенсійного фонду України здійснити відповідні виплати.
Предметом цієї справи є лише встановлення факту його проживання у певному населеному пункті протягом конкретного періоду.
Такий факт має для заявника безпосереднє юридичне значення, оскільки від підтвердження відповідного періоду залежить можливість подальшої реалізації ним права на пенсійне забезпечення зі зменшенням пенсійного віку відповідно до пункту 2 статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
При цьому суд не вирішує питання про наявність у заявника права на призначення такої пенсії, оскільки це питання належить до компетенції органу Пенсійного фонду України.
Суд встановлює лише юридичний факт, який є однією з передумов для реалізації заявником такого права.
Обставини цієї справи свідчать про те, що заявник використав можливість отримання документального підтвердження у позасудовому порядку, однак такий документ за об`єктивних причин не може бути виданий щодо спірного періоду через відсутність відповідних реєстраційних відомостей.
Суд також враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22, відповідно до якої в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення юридичних фактів за умови, що такі факти породжують юридичні наслідки, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, а факт стосується особистих чи майнових прав самого заявника.
У даній справі зазначені умови дотримані.
Встановлення факту проживання стосується виключно особистого права ОСОБА_1 на реалізацію передбачених законом гарантій пенсійного забезпечення.
Спору про право між заявником та заінтересованою особою немає.
Брацлавська селищна рада вимоги заявника визнає.
Пенсійний фонд України не є стороною спору щодо встановлення факту проживання в межах цієї справи, а питання про призначення пенсії не є предметом судового розгляду.
Встановлення факту проживання не означає автоматичного призначення заявнику пенсії та не підміняє повноважень Пенсійного фонду України.
Судове рішення лише створює юридичну передумову для звернення заявника до компетентного органу з відповідними документами для вирішення питання про призначення пенсії.
Суд також бере до уваги положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Право на доступ до суду має бути реальним та ефективним, а не теоретичним чи ілюзорним.
У даній справі заявник фактично позбавлений можливості отримати документальне підтвердження спірного періоду в органі місцевого самоврядування через відсутність відповідних відомостей, водночас має інші докази фактичного проживання, які можуть бути безпосередньо досліджені та оцінені судом.
Позбавлення заявника можливості довести відповідний юридичний факт виключно через відсутність у державному чи муніципальному архіві документів, які об`єктивно могли бути втрачені або не зберегтися, не відповідало б завданню цивільного судочинства щодо ефективного захисту прав та інтересів особи.
При цьому суд не підміняє собою орган місцевого самоврядування чи Пенсійний фонд України, оскільки не визначає статус заявника, не встановлює йому категорію потерпілого та не призначає пенсію.
Суд лише реалізує передбачене ЦПК України повноваження щодо встановлення юридичного факту на підставі безпосередньо досліджених доказів.
Суд враховує, що відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За змістом частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог.
У свою чергу, відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Оцінивши кожен доказ окремо та всі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що вони є взаємопов`язаними, узгодженими та достатніми для встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 у селищі Брацлав.
Так, факт народження заявника у Брацлаві, його проживання разом із батьками, навчання у Брацлавській середній школі № 2, подальше навчання у Немирівському СПТУ без проживання у гуртожитку, робота на підприємстві, пов`язаному з територією Брацлава, проходження військової служби з подальшим поверненням до Брацлава, тривале проживання після служби, наявність житлового будинку, який належав його батькам і перейшов у спадщину заявнику, а також показання свідків утворюють єдиний послідовний доказовий ланцюг.
Відсутність документального підтвердження реєстрації саме до 01 березня 1991 року не спростовує цього ланцюга доказів.
Більше того, сам факт зазначення у документах дати 01 березня 1991 року як дати реєстрації місця проживання не означає, що саме з цієї дати особа фактично почала проживати за відповідною адресою.
Реєстрація місця проживання є юридичним фактом, пов`язаним із виконанням адміністративних процедур, тоді як фактичне постійне проживання є фактичною обставиною, яка може підтверджуватися різними доказами.
Суд не ототожнює зазначені поняття та встановлює саме факт фактичного проживання заявника.
При цьому період проходження ОСОБА_1 військової служби з 21 листопада 1988 року по 19 грудня 1990 року не включається до періоду його фактичного проживання у селищі Брацлав, оскільки в цей час заявник перебував на військовій службі.
Після звільнення з військової служби заявник повернувся до Брацлава, що підтверджується сукупністю досліджених судом доказів.
Таким чином, суд вважає доведеним факт постійного проживання ОСОБА_1 у селищі Брацлав з дня його народження – ІНФОРМАЦІЯ_1 – до ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також з 19 грудня 1990 року по 01 березня 1991 року.
Разом із тим суд вважає за необхідне зазначити, що встановлення цього факту не є встановленням права заявника на пенсію зі зменшенням пенсійного віку та не означає автоматичного призначення йому пенсії.
Питання про наявність у ОСОБА_1 всіх передбачених законом умов для призначення пенсії, страховий стаж, тривалість проживання на території відповідної зони, належність населеного пункту до відповідної категорії територій у визначені законом періоди та інші умови пенсійного забезпечення підлягають вирішенню компетентним органом Пенсійного фонду України в установленому законом порядку.
Суд встановлює лише факт, який має юридичне значення для подальшої реалізації заявником своїх прав.
З огляду на викладене суд дійшов висновку, що заявником доведено факт його постійного проживання у селищі Брацлав у заявлений період, за винятком часу проходження військової служби з 21 листопада 1988 року по 19 грудня 1990 року.
Встановлення зазначеного факту має для заявника юридичне значення, оскільки створює необхідні правові передумови для подальшого звернення до органів Пенсійного фонду України з питання реалізації права на пенсійне забезпечення зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Враховуючи викладене, суд вважає заяву ОСОБА_1 обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 4, 13, 76–81, 89, 293, 294, 315, 316, 319 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
ВИРІШИВ:
Заяву  ОСОБА_1  - задовольнити.
Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженець смт Брацлав Немирівського району Вінницької області, постійно проживав у АДРЕСА_1 , з дня народження до 01 березня 1991 року, за винятком проходження військової служби у Збройних силах колишнього СРСР з 21.11.1988 року по 19.12.1990 року.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: В.М. Алєксєєнко