Номер провадження: 22-ц/813/4884/26 
Справа № 947/34351/23
Головуючий у першій інстанції Луняченко В. О.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:
Сєвєрової Є.С. (суддя – доповідач), 
Вадовської Л.М., Таварткіладзе О.М., 
за участю секретаря Малюти Ю.С.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Журавель Микола Володимирович,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м.Одеси від 18 грудня 2025 року у складі судді Луняченко В.О.,
встановив:
2. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2023 року, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Журавель М.В. про встановлення факту родинних відносин того, що ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 є рідним дядьком ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 ; а також визначені ОСОБА_1 додаткового строку 3 (три) місяці для подачі в нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_5 померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є племінником спадкодавця і є спадкоємцем за законом другої черги але, внаслідок недобросовісних дій відповідачки, яка, маючи вплив на спадкоємця, спочатку обмежила спілкування племінника із дядьком а потім, після його смерті, приховала від позивача даний факт. Крім того, внаслідок того, що незабаром після смерті спадкодавця 01.02.2022 почалось повномасштабне вторгнення РФ в Україну та позивач активно почав займатись волонтерською діяльністю він дізнався про смерть свого дядьки лише у серпні 2023 року.
Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 12.05.2025 здійснено заміну сторони відповідача у вказаній цивільній справі та залучено до участі у справі, як відповідача ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 її правонаступника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Також ухвалою цього ж суду від 04.09.2025 залучено до участі у справі співвідповідача (спадкоємця померлого ОСОБА_5 ) – ОСОБА_3 .

Позиція відповідачів та третьої особи в суді першої інстанції
Від відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та третьої особи Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Журавель М.В. письмових заяв, заперечень чи відзиву на позовну заяву не надходило. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків
Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 18 грудня 2025 року задоволено частково позов ОСОБА_1 : встановлено факт родинних відносин, а саме, що ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 є рідним дядьком ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 ; відмовлено у задоволенні вимог про визначенні позивачу додаткового строку для подачі в нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_5 померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Рішення суду мотивоване тим, що наданими сторонами доказами у їх сукупності підтверджено факт родинних відносин між позивачем та спадкодавцем, а саме, що ОСОБА_1 є рідним племінником ОСОБА_5 , оскільки наявні у справі докази дають підстави вважати доведеним, що батько позивача ОСОБА_6 та ОСОБА_5 були рідними братами. Водночас суд дійшов висновку про відсутність підстав для визначення позивачу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки останнім не доведено наявності поважних причин пропуску шестимісячного строку для її прийняття. Зокрема, позивач не надав належних і допустимих доказів того, що за життя спадкодавця мав об`єктивні труднощі у спілкуванні з ним, а також не підтвердив, що здійснення ним волонтерської діяльності після початку повномасштабного вторгнення РФ в Україну об`єктивно перешкоджало своєчасному отриманню інформації про смерть спадкодавця та зверненню до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.
Установивши відсутність об`єктивних, непереборних та істотних труднощів для своєчасного прийняття спадщини, суд відмовив у задоволенні позову в цій частині.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційних скарг
Не погодившись з вищевказаним рішенням суду,  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати рішення Київського районного суду м.Одеси від 18 грудня 2025 року в частині відмови у задоволенні вимоги про визначення позивачу додаткового строку для подачі в нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 та прийняти в цій частині нову постанову про задоволення позову. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом не було враховано, що в позовній заяві позивач зазначав, що внаслідок недобросовісних дій відповідачки, яка, маючи вплив на спадкоємця, спочатку обмежила спілкування йому, як племіннику із дядьком, а потім після його смерті, скрила від нього даний факт. Крім того, внаслідок того, що незабаром після смерті спадкодавця, 01.02.2022 почалося повномасштабне вторгнення РФ в Україні, він активно почав займатись волонтерською діяльністю і про смерть дядька дізнався лише в серпні 2023 року. На підтвердження цього, ним були подані до суду наступні докази: заява до начальника відділу поліції №2 ОРУ №1 ГУНП в Одеській області від 13.09.2023; заява до начальника відділу поліції №2 ОРУ №1 ГУНП в Одеській області від 21.09.2023; заява до начальника відділу поліції №2 ОРУ №1 ГУНП в Одеській області від 31.10.2023; рішення Суворовського районного суду м.Одеси у справі №523/11096/22 від 25.07.2023; ухвала Одеського апеляційного суду про зупинення провадження по справі від 03.09.2023. На вищевказане суд уваги не звернув, оцінку наданим доказам не надав, підстави за яких суд відхилив вказані докази рішення суду не містить. 
Доводи скарги також мотивовані тим, що встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 припав на повномасштабну військову агресію проти України, черговий етап якої розпочався 24.02.2022. При цьому, на момент відкриття спадщини діяли суперечливі положення законодавства щодо перебігу строку для прийняття спадщини. В цей період позивач активно почав займатись волонтерською діяльністю. Вимушений виїзд позивача для зайняття волонтерською діяльністю, зумовлений об`єктивними і непереборними обставинами – воєнним вторгненням військ РФ на територію України, що є загальновідомим фактом. Зазначає, що відповідачка діяла недобросовісно (маючи вплив на спадкоємця, спочатку обмежила спілкування племінника із дядьком, а потім, після його смерті, приховала від позивача даний факт). Всі ці обставини в комплексі створили для позивача об`єктивні труднощі для своєчасного подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини та залишились без уваги та оцінки суду. Суд першої інстанції також послався на висновки Верховного Суду, які не підлягають застосуванню. 

Позиція відповідачів та третьої особи в суді апеляційної інстанції
На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу від відповідачів та третьої особи не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Явка сторін в суді апеляційної інстанції 
В судове засідання, призначене на 18.06.2026 сторони не з`явилися, хоча були повідомлені належним чином, у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи. 
18.06.2026 через підсистему «Електронний суд» від представника ОСОБА_1 – адвоката Козирєвої Н.В. до суду надійшла пояснення, у яких представник просив судове засідання, призначене на 18.06.2026 на 11:10 год. слухати за відсутності скаржника ОСОБА_1 та його представника. 
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

3.МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду
Оскільки рішення Київського районного суду м.Одеси від 18 грудня 2025 року оскаржується ОСОБА_1 лише в частині відмови у задоволенні вимоги про визначення позивачу додаткового строку для подачі в нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини, тому в іншій його частині у відповідності до ч.1 ст. 367 ЦПК України та роз`яснень п.15 Постанови Пленуму ВСУ №12 від 24.10.2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» колегією суддів не перевіряється. 
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які скаржник посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню. 

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин
Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис №1349, зареєстрований 02.02.2022р. відділом ДРАЦС Південного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції (м. Одеса).
Після померлого ОСОБА_5 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Журавель М.В. була відкрита спадкова справа №4/2022.
З матеріалів спадкової справи вбачається, що із заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_5 звернулась – ОСОБА_4 , а також ОСОБА_3 .

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 . 
Так, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).
За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України).
Як свідчить тлумачення частини третьої статті 1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини мають відноситися причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Правила частини третьої 1272 ЦК України про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не реалізував своє право на прийняття спадщини через, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2020 року в справі № 234/17511/19 (провадження № 61-8215св20) вказано, що: "як свідчить тлумачення частини третьої статті 1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини мають відноситися причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Правила частини третьої 1272 ЦК України про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними".
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 лютого 2022 року в справі № 756/957/18 (провадження № 61-5590св21) вказано, що: "поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, строки на подання заяви про прийняття спадщини не визнаються преклюзивними, можуть бути поновлені з дотриманням правил частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини і можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через власну пасивну поведінку, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах: від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1215цс16".
Якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість. Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою (пункти 53-58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року в справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24)).

Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі
Встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивач ОСОБА_1 є рідним племінником спадкодавця ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , у зв`язку з чим належить до кола спадкоємців за законом.
Звертаючись до суду із цим позовом, позивач обґрунтовував пропуск строку для прийняття спадщини тим, що відповідачка, маючи вплив на спадкодавця, обмежувала його спілкування з дядьком, після смерті останнього приховала від нього цей факт, а також тим, що після початку повномасштабного вторгнення РФ в Україну він займався волонтерською діяльністю. Крім того, позивач у позові зазначав, що лише у серпні 2023 року дізнався від свого сина про існування заповіту, складеного на його користь, у зв`язку із чим вважав, що був позбавлений можливості своєчасно звернутися із заявою про прийняття спадщини.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності наявності поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини, зазначивши, що позивач не надав належних доказів існування перешкод у спілкуванні зі спадкодавцем за його життя, умисного приховування відповідачкою факту смерті спадкодавця, а також не довів, що здійснення ним волонтерської діяльності створювало об`єктивні, непереборні та істотні труднощі для своєчасного звернення до нотаріуса.
Разом із тим колегія суддів звертає увагу, що суд першої інстанції не надав окремої оцінки доводам позивача про те, що про існування заповіту, складеного спадкодавцем на його користь, він дізнався лише у серпні 2023 року, і саме цю обставину також зазначав як одну з причин пропуску строку для прийняття спадщини.
Перевіряючи зазначені доводи в межах апеляційного перегляду, колегія суддів встановила, що витребувана та досліджена судом спадкова справа не містить заповіту, складеного ОСОБА_5 на користь позивача чи будь-якої іншої особи (том І: а.с. 135-156), відтак твердження позивача про те, що він пропустив строк для прийняття спадщини у зв`язку з необізнаністю про існування такого заповіту, не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються виключно на його поясненнях.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції не надав оцінки поданим ним заявам до правоохоронних органів, судовим рішенням в іншій справі та іншим письмовим доказам, не спростовують правильності висновку суду про відсутність поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки зазначені документи самі по собі не підтверджують існування об`єктивних, непереборних та істотних труднощів, які унеможливлювали своєчасне звернення позивача до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.
Так само не можуть бути підставою для визначення додаткового строку посилання позивача на здійснення ним волонтерської діяльності після початку повномасштабного вторгнення РФ в Україну, оскільки сам по собі факт здійснення волонтерської діяльності за відсутності належних доказів того, що така діяльність об`єктивно позбавляла позивача можливості своєчасно отримати інформацію про смерть спадкодавця або звернутися до нотаріуса, не свідчить про наявність поважних причин пропуску строку, передбаченого ста. 1272 ЦК України.
Не знайшли свого підтвердження і доводи позивача ОСОБА_1 щодо умисного приховування відповідачкою факту смерті спадкодавця або створення нею перешкод у спілкуванні позивача зі спадкодавцем за його життя, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених обставин матеріали справи не містять.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини. 
Водночас, враховуючи, що суд першої інстанції не навів мотивів відхилення всіх доводів позивача, зокрема щодо необізнаності про існування заповіту, рішення суду в частині мотивів підлягає зміні шляхом викладення його мотивувальної частини в редакції цієї постанови, без зміни резолютивної частини рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінює судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.
Оскільки суд першої інстанції не надав оцінки всім доводам позивача та не навів мотивів відхилення окремих із них, що призвело до неповного викладення мотивів рішення, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині його мотивувальної частини шляхом викладення її в редакції цієї постанови.

Порядок та строк касаційного оскарження
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.
Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Рішення Київського районного суду м.Одеси від 18 грудня 2025 року в оскаржуваній частині змінити, шляхом викладення його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 13.07.2026.

Головуючий        Є.С. Сєвєрова  

Судді:         Л.М. Вадовська

О.М. Таварткіладзе