Роздільнянський районний суд Одеської області
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 511/4353/25 
Номер провадження: 1-кп/511/145/26

09 липня 2026 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді – ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання – ОСОБА_2 , 
за участю:
прокурора - ОСОБА_3 , 
обвинуваченої – ОСОБА_4 ,
захисника-адвоката- ОСОБА_5 ,(дистанційно),
представника потерпілого-адвоката- ОСОБА_6 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна обвинувальний акт у кримінальному провадженні №12025166390000124 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 12.09.2025 року за обвинуваченням 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Роздільна Одеської області, громадянки України, з середньою освітою, не заміжня, офіційно не працевлаштованої, має на утриманні неповнолітню дитину, 2012 року народження, яка зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої вироком Роздільнянського районного суду від 04.06.2024 року за ст. 126-1 КК України у вигляді 1( одного) року 6 (шість) місяців позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1( один) рік 6 (шість) місяців, 
у вчинені кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст.125 КК України,
ВСТАНОВИВ:
Обвинувачена ОСОБА_4 , 11.09.2025 року о 23:00 годин, реалізуючи свій протиправний умисел, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 на сходовій клітці 3 - го поверху, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді тілесних ушкоджень і бажаючи їх настання, завдала кухонним ножом, який був у неї в руках, декілька ударів в тулуб та ногу ОСОБА_7 , чим спричинила тілесні ушкодження у вигляді садна на задній поверхні шиї посередині, на правій боковій поверхні тулуба в середній третині, на зовнішній поверхні правого стегна в нижній третині, які не відносяться до небезпечних для життя у момент спричинення, а мають незначні скороминучі наслідки, тривалістю не більше б діб і за цим критерієм, згідно п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.), відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, 
В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.125 КК України, визнала повністю, щиро розкаялася, підтвердила фактичні обставини справи і суду пояснила, що 11.09.2025року приблизно о 23.00 годині, вона знаходилася в будинку АДРЕСА_2 на сходовій клітці 3 - го поверху, в стані алкогольного сп`яніння, де між нею та потерпілим ОСОБА_7 виник словесний конфлікт. Після чого, вона завдала кухонним ножом, який був у неї в руках, декілька ударів в тулуб та ногу ОСОБА_7 . Також повідомила, що в наслідок того, що вона була в стані алкогольного сп`яніння, то не розуміла що робить та наслідки своїх дій. Наразі повністю розуміє характер своїх злочинних дій та дуже розкаюється в тому, що вона вчинила.
Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні підтвердив фактичні обставини справи та суду повідомив, що до 11 вересня 20225 року не був знайомий ані з ОСОБА_4 , ані з її чоловіком. Так, він приїхав 10.09.2025 року в гості до своєї знайомої дівчини, яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 . 11.09.2025 року у вечірній час, десь біля 23:00 год. він вийшов на вулицю з метою покурити, пройтись та викинути сміття, проте проходячі біля 1 чи 2 під`їзду побачив, що з верхнього поверху з балкону чоловік та жінка бросають окурки на землю. Він зупинився та зробив їм зауваження, на що у відповідь отримав крики нецензурної лайки та погрози. Він вирішив піднятися в цій під`їзд та поговорити з ними, але піднімаючись по сходах до 2 поверху, почув що до нього бежить жінка, як він пізніше дізнався - ОСОБА_4 , яка була в стані алкогольного сп`яніня та почала на нього кидатися ножем, який був у неї в руках, пізніше до них підбіг чоловік. Котова завдала йому ножем декілька ударів та попала у частину тулубу та в ногу.
Крім того, зазначив, що претензій до ОСОБА_4 не має та цивільний позов заявляти не збирається.
Крім визнавальних показів вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується:
- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань №12025166390000124 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 12.09.2025 року та  протоколом прийняття заяви ОСОБА_7 про вчинене кримінальне правопорушення ( або, що готується) від 12.09.2025 року  (а.к.п93,94);
- висновком експерта №71 від 17.09.2025 року, згідно якого у ОСОБА_7 виявлено тілесні ушкодження у вигляді садна на задній поверхні шиї посередині, на правій боковій поверхні тулуба в середній третині, на зовнішній поверхні правого стегна в нижній третині, які не відносяться до небезпечних для життя у момент спричинення, а мають незначні скороминучі наслідки, тривалістю не більше б діб і за цим критерієм, згідно п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.), відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень (а.к.п.96);
- пртоколом огляду місця події від 19.09.2025 року, що проводився за адресою. АДРЕСА_2 , а саме оглянуто під`їзд в багатоповерховому будинку, під час огляду нічого не вилучалось (а.к.п.97-99) та фототаблиця до пртоколу огляду (а.к.п.100-101);
- протоколом проведення слідчого експерименту від 10.12.2025 року з фототаблицею, проведеного за участю потерпілого ОСОБА_7 (а.к.п.102-10-104, 105-109);
- ухвалою слідчого судді ІНФОРМАЦІЯ_2 від 22.12.2025 року відповідно до якої надано тимчасовий доступ до речей та документів, які зберігаються у ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_4 , а саме до матеріалів кримінального провадження № 12025162390000634, внесеного до ЄРДР від 12.09.2025 за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.1 ст.121 КК України, з можливістю отримати копії наступних документів: - заяви від ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканки АДРЕСА_1 про видачу ножа; - протокол огляду місця події від 12.09.2025 року, постанова про визнання предмета речовим доказом від 12.09.2025 року та протокол огляду предметів від 12.09.2025 року, та протоколом тимчасового доступу від 23.12.2025 року (а.к.п.110, 111-112,)
Відтак, обвинувачена ОСОБА_4 повністю визнає свою вину у вчиненні даного кримінального правопорушення по всім обставинам пред`явленого їй обвинувачення, не оспорювала фактичні обставини і не заперечувала проти них.
Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
З урахуванням повного визнання вини обвинуваченою у вчиненні кримінального правопорушеня, а також враховуючи думку учасників судового провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позиції, суд на підставі ст. 349 ч.3 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Таким чином, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні вище зазначеного кримінального правопорушення, а її дії правильно кваліфіковані за ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження. 
При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_4 суд, згідно з вимогами ст.ст. 65 - 67 КК України та роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особливості конкретного кримінального злочину й обставини його вчинення, особу винної, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання та вимоги ч.2 ст.50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів засудженим. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.
Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом…
При призначенні покарання ОСОБА_4 суд, враховує ступінь тяжкості вчиненого нею правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України, відноситься до кримінального проступка, особу обвинуваченої та враховує ті обставини, що вона характеризується посередньо за місцем проживання (а.к.п.122), на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває (а.к.п.121) та має на утриманні неповнолітню дитину 2012 року народження
Пом`якшуючими покарання ОСОБА_4 обставинами - є щире каяття.
Обтяжуючими покарання ОСОБА_4 обставинами - є вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.
Врахувавши всі зазначені обставини в їх сукупності, з метою призначення гуманного покарання, суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч.1 ст. 125 КК України у виді максимального штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
На думку суду, такий вид покарання є необхідним і достатнім для виправлення засудженої і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, відповідно до ст. 50 КК України.
Також суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, судом встановлено, що ОСОБА_4 04.06.2024 року була засуджена вироком ІНФОРМАЦІЯ_2 від 04.06.2024 року за ст. 126-1 КК України у вигляді 1( одного) року 6 (шість) місяців позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1( один) рік 6 (шість) місяців. 
У даному кримінальному провадженні обвинувачена ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення – 11.09.2025 року, тобто до повного відбуття покарання за попереднім вироком.
Положеннями статті 78 КК України встановлено правові наслідки звільнення від покарання з випробування, зокрема, частиною третьою передбачено, що у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.
Суд зазначає, що ч.1 ст.71 КК містить імперативну вимогу про призначення судом покарання за сукупністю вироків (шляхом повного або часткового приєднання до покарання, призначеного за новим вироком, невідбутої частини покарання за попереднім вироком) у випадку, коли засуджений вчинив новий злочин після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання.
Таким чином, приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за попереднім вироком, є обов`язком суду, який призначає покарання за сукупністю вироків.
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своїй постанові від 11.12.2018 у справі 311/480/15-к зазначила про те, що у разі вчинення нового злочину до закінчення іспитового строку при звільненні від відбування покарання з випробуванням невідбутою частиною покарання є раніше призначене покарання в його повному обсязі, за винятком строку попереднього ув`язнення.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що призначаючи обвинуваченій ОСОБА_4 покарання за цим вироком, необхідно застосувати положення ч.1 ст.71 КК України, та приєднати до призначеного покарання за цим вироком, невідбуте покарання за вироком  ІНФОРМАЦІЯ_2 від 04.06.2024 року.
Разом з тим, суд враховує що положеннями ч.3 ст.72 КК України встановлено, що основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 14 вересня 2021 року вказав на те, що у разі засудження особи за злочин, вчинений у період іспитового строку за попереднім вироком, визначеним у порядку статей 75, 79, 104 КК, та призначення покарання, яке згідно із частиною 3 статті 72 КК за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягає, суд, незважаючи на це, має застосувати вимоги статті 71 КК і визначити за сукупністю вироків таке остаточне покарання, яке має бути більшим як від покарання, призначеного за новий злочин, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком. У такому випадку суд визначає остаточне покарання у виді сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком та покарання за новим вироком, ухваливши рішення про їх самостійне виконання (п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про судову практику призначення судами кримінального покарання» зі змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму Верховного Суду України № 18 від 10 грудня 2004 року, № 8 від 12 червня 2009 року та № 11 від 6листопада 2009 року).
Аналіз наведених вище положень закону та судової практики дає можливість зробити висновок, що у випадку вчинення злочину під час іспитового строку, покарання, від якого особа була звільнена з випробуванням, вважається невідбутою частиною покарання та стає реальним, яке має приєднуватися до покарання за новим вироком. Таким чином, законодавець звільнення від покарання з випробуванням не вважає невід`ємною частиною покарання, призначеного попереднім вироком, а лише способом виконання такого покарання, який змінюється на реальне відбування покарання у випадку вчинення нового злочину під час іспитового строку.
Враховуючи викладене, суд вважає, що невідбуте покарання за вироком ІНФОРМАЦІЯ_2 від 04.06.2024 року у виді позбавлення волі на строк 1( одного) року 6 (шість) місяців, необхідно змінити на реальне відбування покарання, оскільки ОСОБА_4 вчинила нове кримінальне правопорушення під час іспитового строку за попереднім вироком.
Таким чином, з урахуванням конкретних обставин справи, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, враховуючи відсутність обставин, що пом`якшують покарання та наявність обставин, що обтяжують покарання, на підставі викладеного, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства, підстав для застосування ст.ст. 69, 75 КК України судом не встановлено.
Цивільний позов по справі не заявлявся.
Речові докази у цьому кримінальному провадженні відсутні.
Процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.
Керуючись ст. ст.349, ст. 368, ст. 369- ст.371,ст..373, ст. 374 КПК України, суд,
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4  визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, повністю приєднати невідбуте покарання за вироком ІНФОРМАЦІЯ_2 від 04.06.2024 року у виді 1( одного) року 6 (шість) місяців позбавлення волі, та призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 1( один) рік 6 (шість) місяців та штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.
Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, - виконувати самостійно.
Строк відбування покарання  ОСОБА_4 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.
Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Роздільнянський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. 

Суддя:                     ОСОБА_1