справа № 489/1172/26 
провадження №2/489/1333/26

Заочне рішення
Іменем України

29 липня 2026 року м. Миколаїв

Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого судді Коваленка І.В.,
за участю секретаря судового засідання Лупової Є.І., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , треті особи - Орган опіки і піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, Служба у справах дітей Адміністрації Інгульського району Миколаївської області про позбавлення батьківських прав 
встановив:
У лютому 2026 року позивач звернувся до суду з позовом в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано. Від спільного шлюбу в них народилась донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва місце проживання дитини було визначено з позивачем. Проте, у зв`язку з проходженням позивачем військової служби, дитина стала проживати з матір`ю. Наприкінці грудня 2025 року позивачу стало відомо, що 09.12.2025 донька сторін та її молодша сестра були доставлені до Комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча лікарня №2» Миколаївської міської ради бригадою швидкої медичної допомоги. Як з`ясувалось, мати не пустила дітей додому і діти самостійно викликали поліцію та було складено Акт органів внутрішніх справ України, та 19.12.2025 дитину було переведено до КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей». 
Відповідач неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за невиконання своїх батьківських обов`язків. Позбавлення батьківських прав є крайньою мірою, коли змінити ставлення матері до дитини не можливо, проте, після попередження неодноразового притягнення матері до адміністративної відповідальності за невиконання нею батьківських обов`язків відносно неповнолітньої дитини, внаслідок чого дитина опинилась на вулиці, свідчить про свідоме небажання матері виправляти ситуацію, її байдужість до майбутнього дитини, її інтересів. Дитина перебуває на обліку в Служби у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради як така, що опинилась у складних життєвих обставинах. На сьогоднішній день, у зв`язку із проходженням позивачем служби у Збройних Силах України, дитина вимушена знаходитись в КЗ «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей». За такого, позивач вимушений звернутись до суду з цим позовом. 
Ухвалою Інгульського районного суду міста Миколаєва від 16.02.2026 вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку загального позовного провадження та справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні.
Ухвалою Інгульського районного суду міста Миколаєва від 28.05.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Ухвалою Інгульського районного суду міста Миколаєва від 29.07.2026 позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини залишено без розгляду. 
У судове засідання, призначене на 16.07.2025, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Представник позивача надала до суду письмову заяву в якій просить розгляд справи провести за її відсутності позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. 
Відповідач причин своєї неявки суду не повідомила, правом на подання відзиву не скористалась про дату, час та місце судового розгляду повідомлялась у встановленому законом порядку.
Треті особи своїх представників у судове засідання не направили, причини їх неявки не повідомили, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялись судом у встановленому законодавством порядку.
За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення.
Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Виходячи з вимог частини 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.
Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши наявні в ній докази, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що сторони з 23.09.2011 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 16.07.2013.
Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №7, батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , записані ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 29.10.2024 місце проживання малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначено разом з батьком ОСОБА_1 .
Вказаним рішенням встановлено, що 27.09.2014 ОСОБА_3 зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 . Від вказаного шлюбу у відповідача народилось двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Донька відповідача ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , має дитячий церебральний параліч, спастичну параплегію. 
Відповідно до положень частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно із довідкою Військової частини НОМЕР_2 №2124/13405 від 26.11.2025 ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_2 з 03.04.2025. 
Зі змісту позовної заяви слідує, що у зв`язку з перебуванням позивача на військовій службі, малолітня ОСОБА_2 повернулась проживати до матері.
Відповідно до відповіді Служби у справах дітей Адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради від 12.01.2026 №04.08.01-11/48, 09.12.2025 до Комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча лікарня №2» Миколаївської міської ради бригадою швидкої медичної допомоги у супроводі поліції були доставлені ОСОБА_7 та її молодша сестра ОСОБА_8 . Дітей не пустили додому, залишили на вулиці. Дівчата викликали поліцію та було складено акт органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку (який долучено позивачем до позовної заяви). Спеціалістами служби з матір`ю дитини ОСОБА_3 неодноразово проводилась профілактично-роз`яснювальна робота щодо належного виконання нею батьківських обов`язків. ОСОБА_2 перебуває на обліку служби, як така, що опинилась у складних життєвих обставинах. 
Згідно із актом прийому дитини до КЗ ЦСПРД 19.12.2025 о 12:00 год. ОСОБА_2 прийнято до Комунального закладу «Центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Південноукраїнської міської ради. 
Відповідно до психолого-педагогічної характеристики Миколаївського ліцею №19 Миколаївської міської ради ОСОБА_2 навчальний процес ігнорує, систематично пропускає онлайн уроки. У її поведінці спостерігаються ознаки педагогічної занедбаності та схильність до девіантної поведінки: схильна до брехні та маніпулювання фактами; має шкідливі звички (схильна до тютюнопаління); багато часу проводить на вулиці без нагляду дорослих тощо. Батьківський контроль за вихованням та навчанням дитини втрачено, мати через тяжкий стан здоров`я не має впливу на доньку та не користується у неї авторитетом. Вимоги та прохання матері ОСОБА_9 ігнорує, стосунки в родині напружені. Батько намагається впливати на доньку у телефонному режимі, проте через віддаленість цей вплив є неефективним. 
Постановою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 21.08.2023 (справа №489/3085/23) ОСОБА_3 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 184 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
Постановою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 19.07.2023 (справа №489/3542/23) ОСОБА_3 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 184 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді попередження.
Постановою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 14.11.2024 (справа №489/7693/24) ОСОБА_3 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Згідно зі змістом вказаної постанови ОСОБА_3 20.09.2024 о 00:30, знаходячись за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , умисно, з перевагою сили, вчинила сварку відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , в ході якої словесно ображала та вдарила один раз рукою, а саме долонею по обличчю, таким чином спричинила емоційну невпевненість та могла завдати шкоди психологічному та фізичному здоров`ю, таким чином вчинила домашнє насильство психологічного та фізичного характеру.
Постановою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 21.01.2025 (справа №489/10363/24) ОСОБА_3 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 184 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді попередження.
Постановою Інгульського районного суду міста Миколаєва від 02.02.2026 (справа №489/8458/25) ОСОБА_3 визнано винною у скоєнні адміністративних правопорушень, передбаченого частиною другою, третьою статті 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі шістдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Згідно зі змістом вказаної постанови 08.10.2025 о 19:34 год. за місцем мешкання: АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 умисно, з перевагою сили, вчинила сварку відносно своєї малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час якої словесно ображала, принижувала та погрожувала фізичною розправою, чим завдала шкоду психологічному здоров`ю, таким чином спричинила домашнє насильство психологічного характеру. 08.10.2025 о 19:34 год. за місцем мешкання: АДРЕСА_2 , ОСОБА_3 умисно вчинила сварку відносно своєї матері ОСОБА_10 під час якої словесно її ображала принижувала та погрожувала фізичною розправою, чим завдала шкоду психологічному здоров`ю, таким чином спричинила домашнє насильство психологічного характеру, повторно протягом року.
Постановою Інгульського районного суду міста Миколаєва від 27.01.2026 (справа №489/101/26) ОСОБА_3 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 184 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі ста неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
Згідно із висновком органу опіки і піклування Виконавчого комітету Миколаївської міської ради №13448/02.02.01-22/04/14/26 від 26.05.2026, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зі змісту вказаного висновку слідує, що 09.12.2025 між Єлизаветою, її матір`ю та бабусею виник конфлікт, через який дорослі не впустили дитину додому і вона із своєю молодшою сестрою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишилась на вулиці. В цей же день малолітню Єлизавету та її сестру було вміщено до КНП ММР «Міська дитяча лікарня № 2». В родині ОСОБА_3 є ще одна малолітня дитина, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка була вилучена в матері 16.12.2025 по акту проведення оцінки рівня безпеки дитини. Також, під час вилучення дитини був складений акт житлово-побутових умов в якому зазначено, що умови для проживання дітей не створені, житло захаращене брудними речами, в квартирі відчувається стійкий сморід тютюну та алкоголю. Таким чином, через антисоціальну поведінку, зловживання алкоголем, ОСОБА_3 фактично самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, що призвело до вилучення трьох дітей. Діти ОСОБА_3 перебувають на обліку служби у справах дітей адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради, як такі, що опинилися в складних життєвих обставинах.
В ході проведення діагностування ОСОБА_9 повідомила, що до влаштування до центру вона проживала з матір`ю, сестрами, вітчимом та бабусею. Матір та вітчим зловживали алкоголем, конфліктували між собою, не створювали належних умов для проживання. Неповнолітня має досвід проживання і з матір`ю, і з батьком окремо. Вважає більш комфортними умови проживання з батьком. Дівчина усвідомлює, що проживання з матір`ю дуже обмежує її можливості до повноцінного розвитку і освіти. Дитина згадує, що без належної підтримки і контролю матері вона пропускала заняття в школі, проводила багато часу з неблагополучними компаніями. За інформацією закладу, матір жодного разу не відвідувала дитину за час її перебування в центрі, не цікавилась її життям і здоров`ям у адміністрації і персоналу закладу. Дівчина підтримує спілкування з нею в телефонному режимі, оскільки хвилюється за її життя та здоров`я. Розмови носять формальний характер. ОСОБА_2 вже не очікує змін способу життя матері та вітчима. На даний час у вирішенні своїх труднощів розраховує лише на підтримку і допомогу батька.
За змістом статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними або законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Стаття 9 Конвенції про права дитини зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини.
Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання у сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Згідно з частиною другою статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні та мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
Статтею 150 СК України визначено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема, крім іншого, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.
Згідно частини четвертої статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (пункт 2 частина перша стаття 164 СК України).
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо.
За положеннями статей 12, 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. 
Згідно з правилами статей 79, 80 ЦПК України достовірними та достатніми є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи та які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність тих обставин, які входять до предмета доказування.
В порушення вимог статті 81 ЦПК України відповідач не надала суду жодного доказу, які б підтверджували ту обставину, що вона на належному рівні виконує свої батьківські обов`язки, забезпечує дитину матеріально відповідно до частки своїх батьківських обов`язків, передбачених статтями 141, 150 СК України, що відповідач бажає спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні.
Враховуючи вищевикладене та те, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню своєї дитини, не здійснює належного догляду за дитиною, не цікавиться її долею, не приймає участі в процесі її виховання, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявності підстав для їх задоволення.
На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1331,20 грн., витрати на оплату якого понесені позивачем при зверненні до суду.

Керуючись статями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд 
ухвалив:
Позовні вимоги  ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 , про позбавлення батьківських прав - задовольнити.
Позбавити  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав відносно її неповнолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Стягнути з  ОСОБА_3  на користь  ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1331,20 грн. (одна тисяча триста тридцять одна гривня 20 коп.) 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Відомості про учасників справи:
позивач -  ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 ;
відповідач -  ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце реєстрації: місце реєстрації: АДРЕСА_2 ;
треті особи:  Орган опіки і піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради, місцезнаходження: м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20; Служба у справах дітей Адміністрації Інгульського району Миколаївської міської ради, місцезнаходження: м. Миколаїв, просп. Богоявленський, 1.

Повний текст судового рішення складено 29.07.2026.

Суддя І.В.Коваленко