Справа №760/17539/24 2-а/760/895/26	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 липня 2026 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Ішуніної Л. М.,
за участю секретаря судового засідання Чоботарьової В. В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

В С Т А Н О В И В:
У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції, в якому просить скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2627551 від 18 липня 2024 року, винесену патрульним поліцейським Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції Лужанським Д. В. про притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 340 грн, а також стягнути з відповідача судові витрати.
Позовні вимоги мотивує тим, що 18 липня 2024 року відносно нього винесено оскаржувану постанову, зі змісту якої вбачається, що 18 липня 2024 року о 09 год. 27 хв. на вул. Володимирській, 54 у м. Києві, він, керуючи транспортним засобом HONDA ACCORD, номерний знак НОМЕР_1 , нібито здійснив зупинку в зоні дії дорожнього знака 3.34 «Зупинку заборонено». 
Позивач зазначає, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, оскільки вона не відповідає вимогам закону та є необґрунтованою. Зазначає, що дійсно керував транспортним засобом 18 липня 2024 року, рухаючись по вул. Володимирській у м. Києві. Побачивши позаду себе службовий транспортний засіб з увімкненими червоними проблисковими маячками, він, керуючись вимогами пункту 3.2 ПДР, прийняв правіше та зупинився біля правого краю проїзної частини. Після цього до нього підійшли поліцейські, попросили пред`явити документи, що він і зробив, а згодом повідомили про складену стосовно нього оскаржувану постанову. Наполягає, що подія адміністративного правопорушення була відсутня, оскільки зупинку транспортного засобу він здійснив на виконання вимог Правил дорожнього руху.
Позивач також вважає, що відповідачем порушено процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення, в порядку, визначеному статтями 278-280 КУпАП, зокрема поліцейським не повідомлено про початок розгляду справи, не роз`яснено та не надано можливості реалізувати процесуальні права, не досліджено докази та не надано їх для ознайомлення, не встановлено вину та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Звертає увагу, що жодних доказів до постанови не додано. У зв`язку з вищевикладеним звернувся до суду з указаним позовом.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 липня 2024 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М.
Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 05 серпня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження у справі, вирішено розглядати справу за наявними в ній матеріалами без повідомлення (виклику) сторін.
Відповідно до статей 162, 163 КАС України відповідачу був наданий строк для надання суду відзиву на позовну заяву, а позивачу - для надання відповіді на відзив.
30 грудня 2024 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Заперечення обґрунтовує тим, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення був безпосередньо виявлений та встановлений поліцейським під час несення служби, який особисто став свідком здійснення позивачем зупинки в зоні дії дорожнього знака 3.34. Зазначає, що у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху КУпАП передбачає спрощену процедуру притягнення особи до відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення без складення протоколу, а тому доводи позивача про порушення процедури розгляду справи є безпідставними. Вказує також, що позивачу було роз`яснено його права, він не був позбавлений можливості скористатися правовою допомогою, а обов`язкова участь адвоката при розгляді справи безпосередньо на місці вчинення правопорушення законом не передбачена.
Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні від учасників справи не надходило.
У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження, особи, які беруть участь у справі, не викликались та відповідно до частини четвертої статті 229 КАС України, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з пунктом 1.1 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України) ці правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху, повинні ґрунтуватися на цих ПДР України.
Судом установлено, що відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2627551 від 18 липня 2024 року, позивач ОСОБА_1 , 18 липня 2024 року о 09 год. 27 хв., у м. Києві на вул. Володимирській, 54, керуючи транспортним засобом HONDA ACCORD, номерний знак НОМЕР_1 , здійснив зупинку в зоні дії дорожнього знака 3.34 «Зупинку заборонено», чим порушив підпункт «в» пункту 8.4 ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність за частиною першою статті 122 КУпАП.
Відповідно до вказаної постанови на позивача накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.
Вбачається, що постанова у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 2627551 від 18 липня 2024 року складена патрульним поліцейським Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції Лужанським Д. В. за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, 54.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями).
Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Крім того, у пункті 1.5 ПДР України вказано, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.
Відповідно до пункту 8.1 ПДР України регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.
Відповідно до підпункту «в» пункту 8.4 ПДР України дорожні знаки поділяються на групи, зокрема заборонні знаки, які запроваджують або скасовують певні обмеження в русі. Згідно з розділом 33 ПДР України дорожній знак 3.34 «Зупинку заборонено» забороняє зупинку і стоянку транспортних засобів, крім таксі, що здійснює посадку або висадку пасажирів (розвантаження чи завантаження вантажу).
За частиною першою статті 122 КУпАП, зокрема, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил зупинки, стоянки тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно зі статтею 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
За змістом статей 10, 11 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити.
Разом з тим, позивач заперечує вчинення ним адміністративного правопорушення та зазначає, що зупинку транспортного засобу він здійснив не свавільно, а на виконання вимог Правил дорожнього руху - після того, як побачив позаду себе службовий транспортний засіб з увімкненими червоними проблисковими маячками, у зв`язку з чим прийняв правіше та зупинився біля правого краю проїзної частини.
Відповідно до пункту 3.2 ПДР України у разі наближення транспортного засобу з увімкненим синім проблисковим маячком та (або) спеціальним звуковим сигналом водії інших транспортних засобів, які можуть створювати йому перешкоду для руху, зобов`язані дати йому дорогу і забезпечити безперешкодний проїзд зазначеного транспортного засобу (і супроводжуваних ним транспортних засобів). Якщо на такому транспортному засобі увімкнено проблискові маячки синього і червоного або лише червоного кольору, водії інших транспортних засобів зобов`язані зупинитися біля правого краю проїзної частини (на правому узбіччі).
Наведена норма покладає на водія прямий обов`язок зупинитися біля правого краю проїзної частини за наявності на транспортному засобі, що наближається, увімкненого проблискового маячка червоного кольору. За обставин, наведених позивачем, зупинку його транспортного засобу біля правого краю проїзної частини було здійснено саме на виконання імперативного припису пункту 3.2 ПДР України, а не внаслідок свавільного нехтування вимогами дорожнього знака 3.34. За таких умов дії водія, який зупиняється на виконання прямої вимоги Правил дорожнього руху, не можуть одночасно кваліфікуватися як порушення заборони, встановленої дорожнім знаком 3.34, оскільки протиправність та вина - обов`язкові ознаки складу адміністративного правопорушення - у діях такого водія відсутні.
Згідно з частиною першою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, поясненнями свідків.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.
Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується, тобто повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.
Правова позиція щодо покладення обов`язку доказування саме на відповідача в подібних правовідносинах викладена в постановах Верховного Суду від 08 листопада 2018 року по справі № 201/12431/16-а, від 23 жовтня 2018 року по справі № 743/1128/17, від 15 листопада 2018 року по справі № 524/5536/17.
Однак відповідачем не виконано обов`язку щодо збирання належних та допустимих доказів, що встановлюють вчинення позивачем адміністративного правопорушення, винність позивача в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, суду надано не було.
Тобто з матеріалів справи вбачається, що будь-яких доказів, поданих відповідачем на підтвердження факту порушення позивачем правил дорожнього руху, що свідчили б про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП, крім оскаржуваної постанови, відповідачем не надано. Оскаржувана постанова серії ЕНА № 2627551 від 18 липня 2024 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить посилання на засіб фіксації правопорушення.
Водночас відповідач, попри подання відзиву, не довів належними та допустимими доказами, що позивачем було порушено вимоги дорожнього знака 3.34 та підпункту «в» пункту 8.4 ПДР України і вчинено інкриміноване правопорушення, а так само не спростував доводів позивача про те, що зупинку транспортного засобу він здійснив на виконання вимог пункту 3.2 ПДР України.
Крім того, суд звертає увагу, що постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності не може бути беззаперечним доказом вчинення цією особою адміністративного проступку, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17.
В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.
Згідно із частиною третьою статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.
Згідно із частиною другою статті 9 КАС України суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає за доцільне скасувати постанову серії ЕНА № 2627551 від 18 липня 2024 року у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , а провадження у справі закрити.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
У зв`язку з задоволенням позову та відповідно до вищенаведених норм чинного законодавства, на користь позивача підлягають відшкодуванню понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 1211,20 грн.
На підставі викладеного та керуючись статтями 5-7, 9, 72, 77, 90, 229, 241-247, 250, 256, 262, 286, 293, 295 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.
Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 2627551 від 18 липня 2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або при розгляді справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л. М. Ішуніна