Справа № 697/1233/26
Провадження № 3/697/539/2026

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
08 липня 2026 року м. Канів
Суддя Канівського міськрайонного суду Черкаської області Колісник Л.О., розглянувши матеріали, які надійшли від відділу поліції № 1 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП не відомий, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
за ч.1 ст. 130, ч.1 ст. 122-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-
ВСТАНОВИВ:
01.05.2026 о 01:53 год. в м. Канів по вул. Захисників України, 10 водій гр. ОСОБА_1 керував автомобілем Renault Logan н.з. НОМЕР_1 , та під час спілкування у гр. ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з ротової порожнини, від проходження освідування на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законодавством порядку на місці зупинки або в медичному закладі відмовився, чим порушив п.п. 2.5 ПДР, вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.
Крім того, 01.05.2026 о 02:01 год. в м. Канів по вул. Захисників України гр. ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом Renault Logan н.з. НОМЕР_1 , не виконував вимогу про зупинку транспортного засобу, яку поліцейський здійснив шляхом увімкнення проблискового маячка синього та червоного кольору, а також спеціальним звуковим сигналом, чим порушив п.2.4 ПДР та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122-2 КУпАП.
В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, був належним чином повідомлений про розгляд справи, уповноважив представляти свої інтереси захисника -адвоката Константінової Т.М.
Суд зазначає, що відповідно до положень ст. 268 КУпАП визначений вичерпний перелік справ про адміністративні правопорушення, під час розгляду яких участь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, є обов`язковою, а справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130, ч.1 ст. 122-2 КУпАП до таких не відноситься. ОСОБА_1 було відомо про судове засідання, тому суд вважає можливим проводити розгляд справи без його участі. 
Його право при цьому не порушується, в тому числі і на захист, оскільки будучи обізнаним про складення протоколів про адміністративні правопорушення щодо нього та повідомленим про розгляд справи в Канівському міськрайонному суді, він не з`явився, не повідомив причини своєї неявки, також скористався правом на отримання правничої допоиоги від захисника. 
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Розумність тривалого судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 10.07.1984 у справі «Гінчо проти Португалії» передбачив, що держави – учасниці Ради Європи зобов`язані організовувати свою правову систему таким чином, щоб забезпечити додержання положень п.1 ст. 6 Конвенції та вимог щодо судового розгляду упродовж розумного строку. При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі.
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Необхідно зазначити, що Європейський суд у своїх рішеннях наголошує на тому, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Кожна з сторін, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу цікавитись провадженням у її справі.
В ст. 129 Конституції України, закріплено конституційний припис, згідно якого, розгляд справ в судах відбувається відкрито, що, в свою чергу, гарантує особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, своєчасно дізнатись як про результати судового розгляду, так й отримати копію судового рішення з метою оскаржити постанову суду у встановлений законом строк.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
Відповідно до принципу диспозитивності, на якій неодноразово наголошує Європейський суд з прав людини у своїх рішення, особи, які беруть участь у справі, мають можливість вільно розпоряджатися своїми матеріальними та процесуальними правами на власний розсуд.
Вказаний принцип надає кожному учаснику процесу можливість самостійно розпоряджатися наданими йому законом процесуальними правами, в тому числі і правом брати участь в судових засіданнях.
Захисник у судове засідання не з`явилася, подала клопотання про закриття провадженні у справі та розгляд справи без участі сторони захисту. Клопотання обгрунтовано тим, що надані докази дають підстави для висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень. Зупинка водія транспортного засобу «просто так» не є законною, тому всі подальші вимоги поліції до нього, зокрема й проходження огляду на стан сп`яніння, водій виконувати не зобов`язаний. Посилаючись на Конституцію України, рішення ЄСПЛ «Салов проти України», «Пантелеєнко проти України», «Кац та інші проти України», «Володимир та Світлана Поліщук проти України» зазначає, що оскаржуваний захід має відповідати законності. Направлені матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 не містять обгрунтування причин зупинки транспортного засобу, яким він керував. Ст. 35 Закону «Про Національну поліції» визначено вичерпний перелік причин зупинки та обов`язок поліцейського інформувати про неї водія. Початок комендантської години не є такою підставою. Поліцейські не повідомили про конкретну причину зупинки водія, а вказали, що вже комендантська година. Посилаючись на розгляд справи за процедурою та з дотриманням процесуальних гарантій передбачених національним законодавством для кримінальних проваджень за аналогією, захисник зазначає про істотні порушення прав людини при затриманні ОСОБА_1 , про затримання якого не повідомлено центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги, застосовано фізичну силу, яка не відповідає обстановці і є надмірною, оскільки його утримували на землі лежачи, хоча особа скаржилася, що не може поворухнути рукою, поліцейський не послаблює кайданки. 
Захисник вказує, що сила може застосовуватися лише в разі крайньої необхідності і не повинна бути надмірною («Шморгунов та інші проти України»), не принижувати гідність («Гефген проти Німеччини», «Іллашку та інші проти Молдови та Росії», «М.С.С. проти Бельгії та Греції»). Порушення процедури адміністративного затримання, застосування такого рівня насильства, позбавлення права на захист, надають такого негативного забарвлення усій зібраній доказовій базі, яка ставить під сумнів, що поводження із затриманим забезпечило неупереджене ставлення, а також допустиме і належне зібрання доказів уповноваженою особою, яка оформлювала матеріал. Захисник просить закрити провадження у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 події і складу правопорушення. 

Суддя, вивчивши матеріали справи, клопотання захисника, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності в результаті всебічного, повного та об`єктивного їх дослідження, приходить до наступного.
Оскільки справи одночасно розглядаються одним і тим же органом суддя дійшов висновку про об`єднання справ про адміністративні правопорушення №697/1233/26, № 697/1234/26 стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130, ч.1 ст. 122-2 КУпАП в одну справу та одне провадження, присвоївши об`єднаній справі №697/1233/26 (провадження № 3/697/539/2026).
Відповідальність за ч.1 ст. 130 КУпАП передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідальність за ст. 122-2 КУпАП передбачена за невиконання водіями вимог поліцейського, а водіями військових транспортних засобів - вимог посадової особи військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України про зупинку транспортного засобу.
Як вбачається з матеріалів, поліцейськими були зібрані належні та допустимі докази, які в своїй сукупності є достатніми для встановлення порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху, складу адміністративних правопорушень, та вини ОСОБА_1 у їх вчиненні.
Так, винуватість ОСОБА_1 в порушенні п. 2.4., п.2.5 Правил дорожнього руху та вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130, ч.1 ст. 122-2 КУпАП доведена та підтверджується доказами, зокрема:
- протоколом про адміністративне правопорушення, серія ЕПР1 № 654091 від 01.05.2026,
- протоколом про адміністративне правопорушення, серія ЕПР1 № 654092 від 01.05.2026,
відповідно до яких відповідно встановлено як подію та ознаки вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 130 та ч. 1 ст. 122-2 КУпАП; - даними рапорту від 01.05.2026;
- актом огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, що підтверджує відмову водія ОСОБА_1 від огляду на стан алкогольного сп`яніння;
- направленням на огляд водія транспортного на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 01.05.2026;
відеозаписом до протоколу серія ЕПР1 № 654091 від 01.05.2026, відповідно до якого, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом автомобілем Renault Logan н.з. НОМЕР_1 , після зупинки транспортного засобу від проходження освідування на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки або в медичному закладі відмовився, та не виконував вимогу про зупинку транспортного засобу, яку поліцейський здійснив шляхом увімкнення проблискового маячка синього та червоного кольору, а також спеціальним звуковим сигналом.
Суд відхиляє доводи захисника щодо відсутності причин для зупинки транспортного засобу, оскільки в матеріалах справи міститься копія постанови ЕНА №7116496 від 01.05.2026 про притягнення ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП України. Як вбачається із відеозапису, поліцейський при оформленні матеріалів справи про адміністративні правопорушення у відділку поліції повідомили ОСОБА_1 , що причиною його зупинки було саме порушення ним як водієм транспортного засобу п.9.2.6 ПДР, а саме: при зміні напрямку руху завчасно не подав відповідний показчик руху. 
Твердження захисника про те, що полійський одразу мав повідомити про причини зупинки суд вважає обгрунтованими. Проте суд враховує, що відповідно до відеозапису вбачається, що одразу після зупинки транспортного засобу, пасажир автомобіля Renault Logan н.з. НОМЕР_1 , перешкоджав роботі працівників поліції, а водій ОСОБА_1 скориставшись цим, керуючи автомобілем Renault Logan н.з. НОМЕР_1 , залишив місце зупинки транспортного засобу. 
В подальшому ОСОБА_1 був підданий адміністративному затриманню.
Під час інтерв`ювання у ОСОБА_1 у віддліку поліції з`ясовувалось його бажання повідомити інших осіб про його затримання, на що він відмовився. 
Оцінюючи доводи захисника щодо належності та допустимості доказів через призму дотримання прав людини під час затримання ОСОБА_1 , суддя дійшов висновку, що докази, які зібрані на підтвердження вини ОСОБА_1 у інкримінованих йому правопорушеннях, не є похідними від такого поліцейського заходу примусу у справі про адміністративні правопорушення та не виникли внаслідок адміністративного затримання. 
При цьому з відеозапису встановлено, що ОСОБА_1 без будь-якого примусу висловив своє рішення про відмову проходити огляд на стан сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу так і в медичному закладі. 
Таким чином підстав для визнання доказів на підтвердження вини ОСОБА_1 недопустимими немає. 
Істотних порушень, які б впливали на допустимість зібраних у справі доказів, судом не встановлено.
Інші доводи сторони захисту не спростовують висновків суду про наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушень, передбачених ст. .ч. 1 ст. 122-1, ч.1 ст.130 КУпАП та доведеності його вини наявними доказами. 
При цьому досліджені судом докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені у визначеному процесуальним законом порядку та визначеної законом процедури.
З огляду на викладене, суд розцінює доводи сторони захисту як спробу ОСОБА_1 уникнути відповідальності за вчинені правопорушення.
За таких обставин, у суду не виникає сумніву у доведеності вини ОСОБА_1 у інкримінованих йому правопорушеннях. 
Дії ОСОБА_1 суд кваліфікує за ч.1 ст.130, ч.1 ст. 122-2 КУпАП. Підстави для закриття провадження за відсутності складу та події адміністративних правопорушень чи звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності судом не встановлені.
Обставин, що обтяжують чи пом`якшують відповідальність ОСОБА_1 за адміністративні правопорушення суд не встановив.
При накладенні стягнення на ОСОБА_1 згідно з вимогами ст. 33 КУпАП суд враховує характер вчиненого правопорушення, ступінь вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
У відповідності до ст. 36 КУпАП при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо.
Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.
Враховуючи обставини правопорушення, особу порушника, суд вважає, що до ОСОБА_1 необхідно застосувати адміністративне стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130, ч.1 ст.122-2 КУпАП та накласти стягнення:
- за ч.1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
-за ч.1 ст. 122-2 КУпАП у виді штрафу в розмірі 9 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 153,00 ( сто п`ятдесят три) грн.
При цьому на підставі статті 36 КУпАП шляхом накладення стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, остаточно накласти на ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Відповідно до ч.1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення її постанови про накладення штрафу.
Згідно ст. 308 КУпАП у разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений ч.1 ст. 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку встановленому порядку. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу.
Відповідно до ст. 40-1 КУпАП на особу, яка притягується до адміністративної відповідальності необхідно покласти сплату судового збору. 
Водночас суддя враховує повідомлення сторони захисту щодо можливого перевищення меж застосування поліцейських заходів примусу під час адміністративного затримання ОСОБА_1 . 
Виходячи з положень ч. 1 ст. 2 КУпАП, необхідно застосувати аналогію закону з процесуальними нормами КПК України, а саме зі ст.11, 206 КПК України, якими врегульовано це питання та звернутися до Територіального управління Державного бюро розслідувань в м. Києві для проведення перевірки вказаних обставин.
Керуючись ст. 36, 40-1, ст. 122-4, ч. 1 ст.130, 279, 283, 284 КУпАП, ст. 11, 206 КПК України, суддя,-
ПОСТАНОВИВ:
Об`єднати справи про адміністративні правопорушення №697/1233/26, № 697/1234/26 стосовно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130, ч.1 ст. 122-2 КУпАП в одну справу та одне провадження та присвоїти об`єднаній справі №697/1233/26 (провадження № 3/697/539/2026).
ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 130, ч.1 ст. 122-2 КУпАП.
Накласти на ОСОБА_1 стягнення:
- за ч.1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
-за ч.1 ст. 122-2 КУпАП у виді штрафу в розмірі 9 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 153,00 ( сто п`ятдесят три) грн.
На підставі статті 36 КУпАП шляхом накладення стягнення в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, остаточно накласти на ОСОБА_1 стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 (сімнадцять тисяч) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Розрахункові рахунки для сплати штрафу (по справах про адмінправопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху): ЄДРПОУ: 37930566, одержувач: ГУК у Черкаській області 21081300, розрахунковий рахунок: UA918999980313030149000023001, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету: 21081300.
На підставі ч.2 ст. 308 КУпАП у разі несплати штрафу протягом 15 днів стягнути із ОСОБА_1 подвійний розмір штрафу в розмірі 34000,00 (тридцять чотири тисячі) гривень.
Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП не відомий, на користь держави судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 665,60 грн.
Стягувач: Державна судова адміністрація України, вул. Липська 18/5, м. Київ, 01601, отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код за ЄДРПОУ: 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача: 899998, рахунок отримувача: UA908999980313111256000026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106. 
На підставі ч.2 ст. 308 КУпАП у разі несплати штрафу протягом 15 днів з метою примусового виконання цієї постанови органами державної виконавчої служби з порушника буде стягнуто подвійний розмір штрафу. 
Доручити Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань в м. Києві відповідно до вимог КПК України провести перевірку фактів, викладених у клопотанні захисника щодо перевищення межі застосування поліцейських заходів примусу відносно ОСОБА_1 при адміністративному затриманні 01.05.2026 працівниками ВП №1 Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області. 
Постанова в частині накладення адміністративного стягнення та стягнення судового збору набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. В іншій частині постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає
Постанова може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. 

Суддя Л. О. Колісник