ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
"16" вересня 2026 р. | | Справа № 916/1717/26
Господарський суд Одеської області у складі судді Нікітенка С.В., розглянувши заяву (вх. суду № 2-1767/26 від 10.09.2026) Товариства з обмеженою відповідальністю “ЕНЕРГОБУДКОНСАЛТ” про ухвалення додаткового рішення, у справі 
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “ЕНЕРГОБУДКОНСАЛТ” (01034, м. Київ, провулок Рильский, 10, оф. 214; код ЄДРПОУ 36239717),
до відповідача: Міського комунального підприємства “ХЕРСОНТЕПЛОЕНЕРГО” (73003, м. Херсон, Острівське шосе, буд. 1; код ЄДРПОУ 31653320),
про стягнення 2851619,93 грн.
Розгляд заяви здійснюється без повідомлення учасників справи.
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю “ЕНЕРГОБУДКОНСАЛТ” звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з Міського комунального підприємства “ХЕРСОНТЕПЛОЕНЕРГО” суму основного боргу у розмірі 2846472,88 грн та суму 3 % річних у розмірі 5147,05 грн.
Крім того, позивач в позовній заяві відповідно до вимог ст. 162 ГПК України зазначив, що орієнтовний розмір його витрат на правничу допомогу становить 40500,00 грн.
26 серпня 2026 року до Господарського суду Одеської області від ТОВ “ЕНЕРГОБУДКОНСАЛТ” надійшла заява про стягнення судових витрат в частині витрат на професійну правничу допомогу, в якій заявник просить суд стягнути з МКП “ХЕРСОНТЕПЛОЕНЕРГО” на користь ТОВ “ЕНЕРГОБУДКОНСАЛТ” витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 64260,00 грн.
1 вересня 2026 року до Господарського суду Одеської області від МКП “ХЕРСОНТЕПЛОЕНЕРГО” надійшло клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги (заперечення на заяву про стягнення судових витрат в частині витрат на професійну правничу допомогу), в якому відповідач зазначає, що витрати на правничу допомогу заявлені позивачем не є співмірними зі складністю справи, та просить відмовити в їх задоволенні у повному обсязі.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 08.09.2026 позов задоволено повністю, стягнуто з Міського комунального підприємства “ХЕРСОНТЕПЛОЕНЕРГО” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ЕНЕРГОБУДКОНСАЛТ” суму основного боргу у розмірі 2846472,88 грн, суму 3 % річних у розмірі 5147,05 грн та суму судових витрат по сплаті судового збору у розмірі 34219,44 грн.
Надалі 10 вересня 2026 року до Господарського суду Одеської області від Товариства з обмеженою відповідальністю “ЕНЕРГОБУДКОНСАЛТ” надійшла заява про ухвалення додаткового рішення (вх. суду № 2-1767/26), в якій заявник просить суд стягнути з Міського комунального підприємства “ХЕРСОНТЕПЛОЕНЕРГО” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ЕНЕРГОБУДКОНСАЛТ” витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 64260,00 грн.
Відповідно до ч. 3 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України) розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення здійснюється без повідомлення учасників справи.
Розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОБУДКОНСАЛТ" про ухвалення додаткового рішення, суд дійшов до таких висновків.
З матеріалів справи слідує, що представником позивача є адвокат Коломієць Юлія Григорівна. 
На підтвердження повноважень адвоката надано ордер серії АМ № 1203926 від 07.05.2026, (т. 1, а.с. 12), копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (т. 1, а.с. 51).
Адвокат Коломієць Юлія Григорівна є працівником Адвокатського об`єднання „Адвокатська фірма „Єфімов, Брожко та партнери” згідно Єдиного Реєстру Адвокатів України.
Матеріалами справи підтверджується, що 01.04.2026 між Товариства з обмеженою відповідальністю “ЕНЕРГОБУДКОНСАЛТ” (надалі – замовник або позивач) і Адвокатським об`єднанням „Адвокатська фірма „Єфімов, Брожко та партнери” (надалі – виконавець або адвокатське об`єднання) в особі Старшого Партнера Єфімова О.М. укладено Договір № 308/2026 про надання професійної правничої допомоги (надалі – Договір) (т. 1, а.с. 129-133).
Відповідно до умов п. 1.1 Договору замовник замовляє, а виконавець приймає на себе зобов`язання з якісного і своєчасного надання замовнику послуг, а замовник зобов`язується приймати та своєчасно оплачувати належним чином надані послуги. 
Сторони досягли згоди, що оплата послуг, наданих у зв`язку з виконанням предмету цього Договору, на день підписання Договору встановлюється в залежності від посади співробітника виконавця, який безпосередньо виконує конкретне замовлення і складає, без урахування ПДВ, зокрема: адвокат – вартість послуг (за кожну годину) 4500 грн (п.3.1 Договору).
Відповідно до умов п. 8.1 Договору цей Договір вступає в силу з моменту підписання сторонами і діє до 01 квітня 2027 року. 
Надалі 30 червня 2026 року між позивачем та адвокатським об`єднанням був підписаний Акт приймання надання послуг на загальну суму 64260,00 грн.
В подальшому, позивачем надано Детальний опис виконаних робіт (надання послуг), згідно з яким адвокатом було надано правничу допомогу в межах справи № 916/1717/26 на загальну суму 64260,00 грн, а саме:
1) Підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості за договором про закупівлю № 164-05/25 від 28.07.226 з МКП “ХЕРСОНТЕПЛОЕНЕРГО” – 5 год, 22500,00 грн;
2) Підготовка та подання через підсистему «Електронний суд» заяви про усунення недоліків у справі №916/1717/26 – 0,5 год, 2250,00 грн;
3) Підготовка та подання через підсистему «Електронний суд» заяви про участь в засіданні в режимі відеоконференції у справі №916/1717/26 – 0,3 год, 1350,00 грн;
4) Підготовка та подання через підсистему «Електронний суд» відповіді на відзив у справі № 916/1717/26 – 1,5 год, 6750,00 грн;
5) Підготовка та участь у судовому засіданні 16.06.2026 у справі № 916/1717/26 – 0,7 год, 3150,00 грн; 
6) Підготовка та подання через підсистему «Електронний суд» письмових пояснень у справі № 916/1717/26 – 1,5 год, 6750,00 грн;
7) Підготовка та участь у судовому засіданні 07.07.2026 у справі № 916/1717/26 – 0,4 год, 1800,00 грн; 
8) Підготовка та участь у судовому засіданні 08.09.2026 у справі № 916/1717/26 – 0,4 год, 4500,00 грн; 
9) Підготовка та подання через підсистему «Електронний суд» заяви про долучення доказів щодо понесених втрат на професійну правничу допомогу у № 916/1717/26 – 1 год, 4500,00 грн.
30 червня 2026 року адвокатським об`єднанням було виставлено відповідачу Рахунок № 990/2026 відповідно до Договору про надання професійної правничої допомоги № 308/2026 від 01.04.2026 на загальну суму 64260,00 грн. Вказаний рахунок позивачем сплачено 20.08.2026, що підтверджується Платіжною інструкцією кредитного переказу коштів № 1877.
З викладеного слідує, що на підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, наданої адвокатом Коломієць Ю.Г., надано: Договір № 308/2026 про надання професійної правничої допомоги, Акт приймання надання послуг, Детальний опис виконаних робіт (надання послуг) на загальну вартість наданих послуг у розмірі 64260,00 грн.
Суд зазначає, що відповідно до частин 1-3 статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до статті 30 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Згідно з частиною четвертою статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
За змістом пункту 1 частини другої статті 126, частини восьмої статті 129 ГПК України розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.
Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29.04.2021 у справі № 916/3904/19.
Близька за змістом правова позиція викладена у постановах об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18.
Отже, судом встановлено, що представництво інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю “ЕНЕРГОБУДКОНСАЛТ” в даній справі здійснювалось адвокатом Коломієць Ю.Г. (є працівником Адвокатського об`єднання „Адвокатська фірма „Єфімов, Брожко та партнери”), який представляв інтереси позивача у справі згідно укладеного Договору № 308/2026 про надання професійної правничої допомоги від 01.04.2026.
На підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу, яку надавав адвокат Коломієць Ю.Г., надано: Договір № 308/2026 про надання професійної правничої допомоги від 01.04.2026, Акт приймання надання послуг, Детальний опис виконаних робіт (надання послуг) на загальну вартість наданих послуг у розмірі 64260,00 грн.
Як вже зазначалось, загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України. Проте, в частині п`ятій наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 цього Кодексу.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Близька за змістом правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.
До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Такі критерії оцінки поданих заявником доказів суд застосовує з урахуванням особливостей кожної справи та виходячи з принципів верховенства права та пропорційності, приписів статей 123-130 ГПК України та з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що суди застосовують як джерело права згідно зі статтею 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини”.
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі “Двойних проти України” (пункт 80), від 10.12.2009 у справі “Гімайдуліна і інших проти України” (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі “East/West Alliance Limited” проти України”, від 26.02.2015 у справі “Баришевський проти України” (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі “Лавентс проти Латвії” від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі № 909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).
Тобто, суд оцінює рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Як вбачається з наданих документів на підтвердження таких витрат - розмір витрат на правничу допомогу погоджено між позивачем та його адвокатом у фіксованому розмірі.
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. 
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність”, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу (пункти 133-134 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року №922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).
Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 у справі № 904/4507/18.
У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (пункт 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року №922/1964/ (провадження № 12-14гс22)).
Із урахуванням конкретних обставин, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо (пункт 6.52 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02 лютого 2024 року у справі № 910/9714/22).
Суд також враховує, що справу № 916/1717/26 не можна віднести до категорії складних чи таких, що формують нову правову позицію, оскільки спір стосувався стягнення заборгованості за договором про закупівлю робіт.
Розгляд справи не супроводжувався призначенням експертиз, витребуванням значного масиву нових доказів чи дослідженням спеціальних знань, а кількість поданих процесуальних документів та проведених судових засідань не свідчить про підвищену складність спору, що додатково підтверджується тривалістю судових засідань в суді першої інстанції.
Тому час, витрачений на аналіз чинного законодавства, судової практики та підготовки позовної заяви у справі № 916/1717/26, при належному рівні професійної юридичної підготовки та правової кваліфікації адвоката, не міг бути тривалим, а сама підготовка матеріалів у даній справі викликати складнощі.
Суд також наголошує, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04.10.2021 у справі № 640/8316/20, від 21.10.2021 у справі № 420/4820/19).
Водночас процедура стягнення витрат на правову допомогу не може використовуватися як інститут безпідставного збагачення та як інститут покарання за недобросовісну процесуальну поведінку одного з учасників провадження, оскільки таке стягнення не переслідуватиме легітимну мету та не відповідатиме процесуальній суті передбаченої положеннями ГПК України компенсації таких витрат (подібна позиція викладена в додаткових постановах Верховного Суду від 03.12.2024 у справі № 908/314/18, від 12.12.2024 у справі № 920/882/23(920/234/19), від 26.11.2024 у справі № 922/1792/24, від 19.11.2024 у справі № 873/103/24).
Отже, стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу та розмір таких витрат, який може бути відшкодований за рахунок іншої сторони.
Підсумовуючи вищевикладене, виходячи із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), критерію розумності їхнього розміру, враховуючи конкретні обставини справи, а також те, що заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, є, за висновком суду, завищеним та неспівмірним з обсягом наданих послуг адвоката, господарський суд доходить висновку про часткове задоволення заяви позивача та стягнення з відповідача 32130,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, які, на думку суду вважаються розумними, співмірними та справедливими.
В іншій частині вимог заяви позивача щодо стягнення з відповідача 32130,00 грн витрат на правничу допомогу, заявлені безпідставно, а тому задоволенню не підлягають.
Отже, проаналізувавши надані позивачем докази в обґрунтування заяви про ухвалення додаткового рішення, суд дійшов висновку про їх часткову обґрунтованість.
Доводи відповідача, викладені ним у заперечення на заяву про стягнення судових витрат в частині невизнання задоволених судом вимог заяви, підлягають відхиленню, як такі, що не відповідають чинному законодавству, не ґрунтуються на належних доказах і спростовуються фактично встановленими судом обставинами та матеріалами справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
У відповідності до ч. 1 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За таких обставин, враховуючи критерій реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерій розумності їхнього розміру і ці витрати є співрозмірні з виконаною роботою у суді першої інстанції, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви позивача про стягнення витрат на правничу допомогу.
Керуючись ст. ст. 129, 244 Господарського процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:
1. Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕНЕРГОБУДКОНСАЛТ" про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.
2. Стягнути з Міського комунального підприємства “ХЕРСОНТЕПЛОЕНЕРГО” (73003, м. Херсон, Острівське шосе, буд. 1; код ЄДРПОУ 31653320) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ЕНЕРГОБУДКОНСАЛТ” (01034, м. Київ, провулок Рильский, 10, оф. 214; код ЄДРПОУ 36239717) 32130,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
3. У задоволенні решти вимог заяви відмовити.
4. Наказ видати після набрання додатковим рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та може бути оскаржено в апеляційному порядку до Південно-західного апеляційного господарського суду шляхом подачі апеляційної скарги у строки, визначені ст. 256 ГПК України.
Додаткове рішення підписано 16.09.2026.

Суддя Нікітенко С.В.