КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 752/15614/24 Головуючий у І інстанції Слободянюк А.В.
Провадження №22-ц/824/5375/2026 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.

ПОСТАНОВА
Іменем України

07 серпня 2026 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О., Борисової О.В., Голуб С.А., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2025 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2024 року позивач звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування заявлених позовних вимог зазначав, що ОСОБА_1 02 червня 2021 року ознайомилась з умовами кредитування, підписала Паспорт кредиту та Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, погодивши наступні умови: тип кредиту та розмір кредитного ліміту- відновлювальна кредитна лінія до 50000,00 грн; тип кредитної картки - картка «Універсальна»; строк кредитування - 12 місяців з пролонгацією; процентна ставка, відсотків річних - 42,0%; кількість та розмір платежів, періодичність - сплата мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту; розмір мінімального обов`язкового платежу - 5% від заборгованості, але не менше 100 грн, щомісячно, або 10% від заборгованості, але не менше 100 грн щомісячно - у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення; проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості у розмірі - 60,00%. 
Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг відповідачка підписала власноручно на планшеті, що відповідає вимогам Постанови НБУ від 12.12.2019 року №151 «Про затвердження положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України».
На підставі укладеного договору позичальник ОСОБА_1 отримала платіжний інструмент - кредитну картку № НОМЕР_1 , строк дії - 08/23, тип - «Універсальна», яка в подальшому 16 серпня 2023 року була замінена на картку № НОМЕР_2 , строку дії - 06/27, тип «Універсальна».
Позивач вказує, що відповідачка користувалася кредитними коштами, повертала використану суму кредитного ліміту та сплачувала відсотки за користування кредитом, однак в подальшому припинила надавати позивачу своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором та підтверджується випискою по рахунку.
Відповідачка перестала вносити кошти, посилаючись на «спірні», на її думку, операції - переказ з карти, які були проведені 15 та 16 серпня 2023 року по її карткам номер НОМЕР_1 та номер НОМЕР_2 .
В ході перевірки було встановлено, що при здійсненні операцій були коректно введені номер картки відповідача, термін її дії та CVV2 код.
При спілкуванні з представниками банку клієнт повідомив, що його телефон було вкрадено. Враховуючи, що вхід в обліковий запис Приват24 клієнта ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_3 , відбувалися з різних пристроїв та без зміни логіна, можна зробити висновок про компрометацію Клієнтом власних персональних даних входу в Приват24, що призвело в подальшому до компрометації реквізитів картки з подальшим проведення оскаржуваних операцій, вина банка в проведених операціях по картці - відсутня.
У зв`язку з невиконанням відповідачкою своїх кредитних зобов`язань станом на 27 червня 2024 року відповідачка має заборгованість в загальному розмірі 63 017,89 грн грн , яка складається з 49899,33 грн - заборгованість за тілом кредиту, 13118,56 грн - заборгованість за простроченими відсотками.
Враховуючи вищевикладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг в розмірі 63 017,89 грн, а також просив здійснити розподіл судових витрат.
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 63 017,89 грн, яка складається з наступного: 49 899,33 грн - заборгованість за тілом кредиту, 13 118,56 грн - заборгованість за простроченими відсотками.
Стягнуто з  ОСОБА_1  на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 4 844,80 грн.

Не погоджуючись з даним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2025 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, судові витрати покласти на позивача.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_1 є неналежним відповідачем у даній справі, оскільки судом першої інстанції проігноровано те, що 15 серпня 2023 року у неї було викрадено мобільний телефон та банківську карту АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , яка була прив`язана до мобільного телефону та з якої незаконно перерахували 55 373,00 грн.
Дані обставини підтверджуються наявним витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань номер кримінального провадження 12023100050002957 від 16 серпня 2023 року. 
ОСОБА_1 вказує, що вона зверталась до позивача з заявою від 01 вересня 2023 рку щодо неправомірних дій третіх осіб по привласненню коштів, однак судом проігноровано, що відповідачка повідомила відразу позивача про крадіжку, і просила останнього здійснити відповідні дії щодо блокування карти, що у свою черпну було проігноровано позивачем.
Звертає увагу апеляційного суду на те, що згідно вироку Оболонського районного суду міста Києва від 20 червня 2024 року у справі № 756/16129/23 - обвинувачений ОСОБА_2 - повністю визнав свою вину у вчинені злочинів, та визнав таємне викрадення телефону у ОСОБА_1 до якого була прив`язана банківська карта АТ КБ «Приватбанку».  ОСОБА_2 повністю визнав, що викраденим майном розпоряджався на власний розсуд обвинувачений.
Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що в матеріалах даної справи відсутні докази того, що остання своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті/незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 також вказує на те, що судом першої інстанції неправильно застосовано правові висновки Верховного Суд викладенні в постанові Верховного Суду від 08 лютого 2018 року у справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) та у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16 (провадження № 61 -17629св 18).
06 травня 2026 року до Київського апеляційного суду представник АТ КБ «Приватбанк» - Рожко С.М. через систему «Електронний суд» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2025 року залишити без змін.
В обрунтування відзиву зазначає, що на відповідача по даній справі покладено обов`язок нерозголошення (нерозкриття) інформації за рахунком, паролів, ПІН-кодів, CVV-кодів, як і обов`язок повідомлення банку в разі втрати в тому числі і телефону, який є фінансовим для здійснення операцій з картками. 
Також, на відповідача відповідно до Умов і правил надання банківських послуг покладається обов`язок щодо негайного повідомлення банку про втрату чи викрадення платіжного інструмента. 
Однак,  ОСОБА_1 повідомила банк про списання коштів з її рахунку за 15-16 серпня 2023 року лише 01 вересня 2023 року, про що вона вказала як у відзиві на позов, так і в апеляційній скарзі, тобто через 16 днів після викрадення фінансового телефону з встановленим додатком «Приват24», хоча як вбачається з Витягу з ЄРДР по КП №12023100050002957, до правоохоронних органів остання звернулася 16 серпня 2026 року.
Крім того, представник АТ КБ «ПриватБанк» - Рожко С.М. зазначає, що предметом позовних вимог є стягнення заборгованості за кредитним договором від 02 червня 2021 року, яка, за розрахунком позивача, сформувалася станом на 27 червня 2024 року. Водночас заперечення відповідача стосуються виключно окремих операцій з переказу грошових коштів, здійснених 15-16 серпня 2023 року, та не охоплюють інших операцій, відображених у виписці за картковим рахунком, із якої вбачається, ОСОБА_1 після 15 серпня 2023 року користувалася кредитними коштами в межах встановленого кредитного ліміту, зокрема здійснила операції з переказу грошових коштів на загальну суму 3 640,00 грн, правомірність яких нею не заперечується.
Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Так, відповідно до ч. 2, ч. 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону ухвалене у справі судове рішення відповідає в повному обсязі.
Задовольняючи позовні вимоги,  ОСОБА_1 , як користувач банківських послуг, виявивши 15 серпня 2023 року крадіжку телефону, до якої було прив`язано банківську картку, невідкладно не повідомила про це банк, чим сприяла у незаконному використанню фінансового телефону та інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, зокрема, оплати послуг, в тому числі і на наступний день після вказаної крадіжки. 
Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За загальним правилом ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Вирішуючи спір, суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Зобов`язання виникають з підстав, передбачених ст. 11 ЦК України, зокрема договорів.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.
За змістом ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Під час розгляду справи судом першої інстанції було встановлено, що 02 червня 2021 року відповідач ОСОБА_1 ознайомилася з умовами кредитування та підписала Паспорт кредиту та Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, погодивши наступні умови: 
1. Тип кредиту та розмір кредитного ліміту: відновлювана кредитна лінія до 50 000 грн. (п.1.2. Договору);
2. Тип кредитної карти: Картка «Універсальна»;
3. Строк кредитування: 12 місяців з пролонгацією (п.1.2. Договору);
4. Процентна ставка, відсотків річних: 42,0% (п.1.3 Договору);
5. Кількість та розмір платежів, періодичність: сплата мінімального обов`язкового платежу на поточний рахунок, для якого відкрито кредитну картку, до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту (п.1.4. Договору);
6. Розмір мінімального обов`язкового платежу: - 5% від заборгованості, але не менше ніж 100 грн, щомісячно, або 10% від заборгованості, але не менше 100 грн, щомісячно - у разі прострочки, починаючи з другого місяця прострочення (п.1.4. Договору);
7. Проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 60,00% (п.1.5. та п. 2.1.1.2.12. Договору).
Заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг відповідачем підписано власноруч на планшеті, що відповідає вимогам Постанови НБУ від 13.12.2019 №151 «Про затвердження Положення про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України».
На підставі укладеного Договору відповідач отримала платіжний інструмент кредитну картку номер - НОМЕР_1 , строк дії - 08/23, тип - Універсальна, яка в подальшому 16.08.2023 була змінена на картку номер - НОМЕР_2 , строк дії- 06/27, тип - Універсальна, що підтверджується випискою по рахунку.
Відповідач не заперечує укладення кредитного договору, однак вважає спірними декільки списань з її рахунку, а саме: 15/08/2023 20:01:51 15/08/2023 P32 S DB -5,025.00 UAH -5,025.00 -25.00 407.05 688057 6012 I0110SW5 UKR P 32 Переказ зі своєї карти; 15/08/2023 20:05:42 17/08/2023 P30 F DB -15,583.72 UAH -15,000.00 -583.72-15,176.67 077061 7995 I0000476 UKR P 30 Оплата на ігрових сайтах DPAY*FAVBET.UA, Dnipro; 15/08/2023 20:06:55 17/08/2023 P30 F DB -4,160.00 UAH -4,000.00 -160.00-19,341.67 671065 7995 I0000476 UKR P 30 Оплата на ігрових сайтах DPAY*FAVBET.UA, Dnipro; 16/08/2023 05:02:16 18/08/2023 P30 F DB -647.00 UAH -600.00 -47.00 -19,988.67 936072 7995 I0000476 UKR P 30 Оплата на ігрових сайтах DPAY*FAVBET.UA, Dnipro; 16/08/2023 06:17:11 16/08/2023 P10 S DB -509.04 UAH -504.00 -4.00 -20,497.71 626076 4814 I0260565 UKR P24 ANDR VDF,DNIPRO,UA P 10 Поповнення мобільного Поповнення мобільного: НОМЕР_4 ; 16/08/2023 06:53:58 18/08/2023 P30 F DB -5,200.00 UAH -5,000.00 -200.00-25,703.71 479081 7995 I0000476 UKR P 30 Оплата на ігрових сайтах DPAY*FAVBET.UA, Dnipro; 16/08/2023 06:54:51 18/08/2023 P30 F DB -5,200.00 UAH -5,000.00 -200.00-30,903.71 122085 7995 I0000476 UKR P 30 Оплата на ігрових сайтах DPAY*FAVBET.UA, Dnipro; 16/08/2023 06:56:00 18/08/2023 P30 F DB -10,400.00 UAH - 10,000.00 -400.00-41,303.71 783089 7995 I0000476 UKR P 30 Оплата на ігрових сайтах DPAY*FAVBET.UA, Dnipro; 16/08/2023 06:56:47 18/08/2023 P30 F DB -8,320.00 UAH -8,000.00 -320.00-49,623.71 870093 7995 I0000476 UKR P 30 Оплата на ігрових сайтах DPAY*FAVBET.UA, Dnipro; 16/08/2023 07:09:35 18/08/2023 P30 F DB -318.00 UAH -300.00 -18.00 -49,941.71 673097 7995 I0000476 UKR P 30 Оплата на ігрових сайтах DPAY*FAVBET.UA, Dnipro.
За твердженням відповідача, 15 серпня 2023 року у неї було викрадено мобільний телефон, до якого була прив`язана банківська картка. Цього ж дня вона звернулась до поліції і написала заяву про злочин. 
Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, з заявою про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_1 звернулась 15 серпня 2023 року.
Разом з тим, з наведеної інформації вбачається, що предметом оспорення ОСОБА_1 є платіжні операції, здійснені шляхом переказу грошових коштів зі своєї картки, поповнення мобільного рахунку, оплата на ігрових сайтах, здійснених за допомогою мобільного телефону відповідачки.
Однак, як вважав суд першої інстанції, сам по собі факт викрадення або втрати ОСОБА_1 мобільного фінансового телефону та платіжної картки, не може бути підставою для звільнення її від ризиків здійснення вказаних операцій та покладення відповідальності на банк.
Суд першої інстанції послався на постанову Верховного Суду України від 13 травня 2015 року в справі № 6-71цс15, у якій зазначено, що відповідно до пунктів 6.7, 6.8 Положення № 223 банк у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Також суд першої інстанції врахував правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 08 лютого 2018 року в справі № 552/2819/16-ц про те, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок сформульовано в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.
Крім того, законом України «Про платіжні послуги» визначаються поняття та загальний порядок виконання платіжних операцій в Україні, встановлює виключний перелік платіжних послуг та порядок їх надання, категорії надавачів платіжних послуг та умови авторизації їх діяльності, визначає загальні засади функціонування платіжних систем в Україні, загальні засади випуску та використання в Україні електронних грошей та цифрових грошей Національного банку України, установлює права, обов`язки та відповідальність учасників платіжного ринку України, визначає загальний порядок здійснення нагляду за діяльністю надавачів платіжних послуг, надавачів обмежених платіжних послуг, порядок здійснення оверсайта платіжної інфраструктури.
Згідно з п. 56 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону, платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді пластикової чи іншого виду картки. Платіжна операція - будь-яке внесення, переказ або зняття коштів незалежно від правовідносин між платником і отримувачем, які є підставою для цього (п. 57 ч. 1 ст. 1).
Відповідно до ч. 6 ст. 64 Закону України «Про платіжні послуги» порядок відкриття рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Умови відкриття рахунку та особливості його обслуговування зазначаються в договорі, укладеному між надавачем платіжних послуг з обслуговування рахунку та користувачем - власником рахунку.
Так, за правилами ч. 20 ст. 38 Закону України «Про платіжні послуги», користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний:
1) надати емітенту інформацію для здійснення контактів у порядку, визначеному договором;
2) зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства та умов договору, укладеного з емітентом;
3) не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права;
4) не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції;
5) негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації.
У відповідності до ст. 8 Закону України «Про платіжні послуги», надавачі платіжних послуг несуть відповідальність перед користувачами за помилкові платіжні операції, у тому числі за виконання:
1) помилкової платіжної операції на рахунок неналежного отримувача;
2) помилкової платіжної операції з рахунку неналежного платника;
3) платіжної операції з рахунку платника без законних підстав або внаслідок інших помилок надавача платіжних послуг.
Частиною 11 вказаної статті передбачено що платник, з рахунку якого внаслідок помилки неналежного стягувача без законних підстав списано кошти, має право на стягнення суми такої платіжної операції з неналежного стягувача у судовому порядку.
Відповідно до п. 136 Постанови Правління НБУ №164 від 29 липня 2022 року «Про затвердження Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів» (далі - Постанови), користувач зобов`язаний:
1) зберігати та використовувати платіжні інструменти відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання платіжних інструментів особами, які не мають на це законного права або повноважень;
2) надати емітенту інформацію для здійснення контактів у порядку, визначеному договором.
П. 140 Постанови визначено, що користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем.
До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача. З моменту повідомлення користувачем емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом.
П. 146 Постанови визначено, що власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Зазначені норми є спеціальними і підлягають обов`язковому застосуванню до спірних правовідносин.
Згідно з Правилами користування платіжними картками, емітованими АТ КБ «Приватбанк», Клієнт повинен вживати всіх можливих заходів для запобігання втрати, крадіжки чи незаконного використання Платіжної картки.
Компрометація банківської картки клієнта - ситуація, при якій реквізити банківської карти (номер банківської картки, строк дії банківської, CVV2/CVC2) стають відомі іншій особі, в результаті чого й подальше використання може призвести до несанкціонованого списання коштів з рахунку.
Якщо платіжну картку втрачено, викрадено або з іншої причини вона стала непридатною до використання, а також якщо ПІН-код став відомий сторонній особі, Клієнт повинен в усній формі терміново заявити про це в Контакт-центр АТ КБ «Приватбанк». Клієнт відповідає за всі суми по операціях платіжною карткою, якщо сам передав платіжну картку (її дані) сторонній особі або не повідомив Банк про те, що її загублено.
Таким чином, саме на відповідача по даній справі покладено обов`язок нерозголошення (нерозкриття) інформації за рахунком, паролів, ПІН-кодів, CVV-кодів, як і обов`язок повідомлення банку в разі втрати в тому числі і телефону, який є фінансовим для здійснення операцій з картками.
Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 07 грудня 2020 року у справі №182/5175/16-ц (провадження 61-15991св19), від 05 червня 2019 року у справі № 712/4463/16-ц (провадження № 61-22267св18), від 10 липня 2019 року у справі № 522/22780/15-ц (провадження № 61-23040св18), від 17 червня 2020 року у справі № 201/15185/16-ц (провадження № 61-41264св18). 
З урахуванням обставин справи, відповідно до яких відповідач не повідомила вчасно банк про втрату платіжної картки, наслідком чого стало зняття коштів з карткового рахунку, а також відсутності доказів вини банку, АТ КБ «Приватбанк» не несе відповідальності перед позивачем за проведені операції по рахунку.
Таким чином, саме на відповідачку покладається обов`язок з повернення кредитних коштів. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що між сторонами існували договірні кредитні правовідносини, факт укладення кредитного договору та отримання відповідачем кредитних коштів не заперечується. 
Водночас саме на відповідача покладався обов`язок невідкладно повідомити банк про втрату мобільного телефону та платіжної картки, що прямо передбачено положеннями Закону України «Про платіжні послуги» та нормативними актами Національного банку України. 
ОСОБА_1 повідомила банк про списання коштів з її рахунку за 15-16 серпня 2023 року лише 01 вересня 2023 року, про що вона вказала як у відзиві на позов, так і в апеляційній скарзі, тобто через 16 днів після викрадення фінансового телефону з встановленим додатком «Приват24».
Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що після виявлення крадіжки відповідач своєчасно не забезпечила блокування платіжного засобу, внаслідок чого треті особи отримали можливість здійснювати спірні операції.
Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 20 червня 2024 року не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин, оскільки зазначеним вироком підтверджено лише факт викрадення мобільного телефону, однак не встановлено незаконного використання саме банківської картки чи покладення відповідальності за спірну кредитну заборгованість на іншу особу. Сам по собі факт викрадення телефону не звільняє користувача від обов`язку невідкладно повідомити банк про втрату засобу доступу до банківських сервісів.
Апеляційний суд відхиляє доводи ОСОБА_1 про неправильне застосування судом першої інстанції правових висновків Верховного Суду викладених в постанові Верховного Суду від 08 лютого 2018 року у справі № 552/2819/16-ц (провадження № 61-1396св18) та у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16 (провадження № 61 -17629св 18), оскільки наведені у скарзі постанови Верховного Суду містять висновок про те, що відповідальність користувача можлива лише за умови доведення його дій або бездіяльності, які сприяли незаконному використанню платіжного засобу чи інформації, що дає можливість ініціювати платіжні операції, а у даній справі судом першої інстанції встановлено саме такі обставини, що відповідач, виявивши втрату телефону та картки, не повідомила банк негайно, що дозволило здійснити спірні операції після втрати контролю над засобами доступу до рахунку.
З врахуванням викладеного вище, доводи апеляційної скарги є не обґрунтованими та спростовуються матеріалами справи, оскільки позивачем не надано ні суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду доказів на підтвердження того, що несанкціоновані операції проведені внаслідок розголошення всіх необхідних даних та реквізитів рахунку працівниками АТ КБ «Приватбанк».
Відповідачкою в супереч положенням ст. 77-81 ЦПК України не надано належних і допустимих доказів на підтвердження відсутності її вини у незаконному використанню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від її імені.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_1 не є належним відповідачем у даній справі, апеляційний суд відхиляє, оскільки кредитний договір від 02 червня 2021 року укладено саме ОСОБА_1 з АТ КБ «Приватбанк» та пред`явлено позовні вимоги до останньої про стягнення заборгованості, у зв`язку з неналежним виконання своїх кредитних зобов'язань.
Апеляційний суд звертає увагу ОСОБА_1 на те, що вона в свою чергу має право заявити цивільний позов в кримінальному провадженні про відшкодування шкоди завданої злочином третіх осіб.
Інші доводи апеляційної скарги були предметом дослідження суду першої інстанції, отримали належну оцінку та не містять нових обставин чи доказів, які б спростовували правильність оскаржуваного рішення або свідчили б про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права.
Суд правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасуванні відсутні.
Щодо судових витрат колегія судів зазначає наступне.
Так як, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, тому на підставі ст. 141 ЦПК України понесені апелянтом судові витрати на апеляційний розгляд справи відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають.
Керуючись ст. ст. 369, 374, 375, 382, 383, 384 України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній
Судді: О.В. Борисова
С.А. Голуб