№ 207/1634/26 
№ 2/207/1991/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2026 року Південний районний суд міста Кам`янського у складі: 
головуючого судді    Подобєд О.К.
при секретарі     Рубцовій К.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кам`янське цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
ТОВ «Санфорд Капітал» звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 29.03.2021 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» було укладено кредитний договір №22035000501054, відповідно до умов якого відповідач отримав у тимчасове платне користування на поточні потреби 20000,00 грн., строком на 24 місяці зі сплатою процентів за користування кредитом та комісії. Однак, відповідач не виконував своїх обов`язків за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 23860,80 грн., яка складає із залишку простроченого кредиту 1466,80 грн. та залишку простроченої комісії 9200,00 грн. 
Внаслідок укладання договору факторингу права грошової вимоги Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрі боржників набуло ТОВ «Санфорд Капітал» у тому числі і до відповідача. Вказана заборгованість відповідачем не сплачена, тому просять її стягнути.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі та про відсутність заперечень проти проведення заочного розгляду справи. 
Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, останній надав суду відзив на позовну заяву, де вказує про відсутність доказів передачі прав грошової вимоги, комісія з обслуговування кредитної заборгованості нарахована незаконно, а розмір витрат на правничу допомогу завищений та не підтверджений документально. Позовні вимоги не визнають, просять відмовити у задоволені позовних вимог та розглянути справу без їх участі.
Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд дійшов до наступного висновку.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України).
Судом встановлено, що 29.03.2021 року між АТ «Банк Кредит Дніпро» було укладено кредитний договір №22035000501054, відповідно до умов якого відповідач отримав у тимчасове платне користування на поточні потреби 20000,00 грн., строком на 24 місяці зі сплатою процентів за користування кредитом та комісії. 
Відповідач не виконував своїх обов`язків за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість у розмірі 23860,80 грн., яка складає із залишку простроченого кредиту – 1466,80 грн. та залишку простроченої комісії – 9200,00 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по особовому рахунку.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст. 612 ЦК України).
Згідно зі ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних за договором.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ч.1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Судом встановлено, що матеріалами справи доведено належними доказами укладення кредитного договору між сторонами, відповідач з умовами договорів був ознайомлений, однак умови договорів порушив. 
Банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 554/4300/16-ц. 
З огляду на викладене, суд не приймає до уваги твердження відповідача про безпідставність заявлених вимог.
Таким чином відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором в розмірі 23860,80 грн.
Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 7200,00 грн. в рахунок отримання правничої допомоги.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Частинами 2, 3 та 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем було надано договір про надання правничої допомоги та акт приймання-передачі послуг з правничої допомоги з детальним описом наданих послуг, відповідно до якого визначено розмір витрат на правничу допомогу в сумі 7200,00 грн. Твердження відповідача стосовно відсутності доказів переходу права грошової допомоги до позивача спростовується наявністю договору факторингу №11/04/24 за яким права грошової вимоги Вимоги до відповідача набуло ТОВ «Санфорд Капітал».
У відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2662,40 грн., які сплачено позивачем за подання позову до суду, а також суму понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 7200,00 грн. 
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 10, 11, 76, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, - 
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити повністю. 
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» (ЄДРПОУ 43575686) заборгованість за кредитним договором №22035000501054 від 29.03.2021 року у розмірі 23860 гривні 00 копійок, що складається із залишку простроченого кредиту – 14660 гривень 80 копійок та залишку простроченої комісії – 9200 гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Санфорд Капітал» (ЄДРПОУ 43575686) понесені судові витрати за сплату судового збору у розмірі 2662 гривні 40 копійок та понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 7200 гривень 00 копійок. 

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційного скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя        О.К. Подобєд