ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 500/2804/26
15 липня 2026 року	м.Тернопіль	
Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі головуючої судді Мірінович У.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
04 травня 2026 року до Тернопільського окружного адміністративного суду через представника адвоката Фик Андрія Ярославовича надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, у якій позивач просить суд:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області №192550012015 від 16.03.2026 про відмову в призначенні ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсії за віком відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) до страхового стажу період: липня 1985 року жовтня 1986 року, з 01 лютого 1991р. по 28 червня 2000р., з 29 березня 2002р. по 25 вересня 2002р. та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.03.2026р. про призначення пенсії за віком відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою про призначення пенсії за віком, яка за принципом екстериторіальності розглянута ГУ ПФУ в Миколаївській області. Проте рішенням від 16.03.2026 відповідачем відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю у неї необхідного страхового стажу. При цьому відповідачем не зараховано до страхового стажу позивача періоди її трудової діяльності з лютого 1991 по червень 2000 року, з липня 1985 по жовтень 1986 року, а також період отримання нею матеріальної допомоги по безробіттю з 25.03.2002 по 25.09.2002. Позивач наголошує, що певні недоліки в оформленні її трудової книжки не є підставою для відмови у призначенні пенсії за віком, а відмова відповідача, на її думку, є протиправною і порушує право на пенсійне забезпечення, передбачене чинним законодавством.
Ухвалою суду від 07 травня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку статті 263 КАС України, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. 
Цією ж ухвалою суду залучено до участі у справі Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача.
15 травня 2026 року до суду від третьої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області надійшли письмові пояснення (помилково зазначені як відзив на позовну заяву), у яких заперечує проти позовних вимог та просить суд відмовити у їх задоволенні в повному обсязі. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що трудова книжка позивача не є належним документом, що підтверджує страховий стаж, оскільки на титульному аркуші дописано дату народження та дату видачі трудової книжки. Також до страхового стажу позивача не враховано період роботи протягом 1991 – 1997 років, оскільки відсутні дані щодо встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві та його виконання (кількість відпрацьованих вихододнів). Крім того, до страхового стажу не враховано період роботи згідно довідки №638 від 28.09.2022 щодо кількості відпрацьованих вихододнів протягом лютого 1991 року – квітня 1994 року, січня – березня 1998 року, оскільки по батькові зазначено скорочено «Михайл.», «Мих.», а також період роботи згідно довідки №637 від 28.09.2022 щодо кількості відпрацьованих вихододнів протягом липня 1985 року – жовтня 1986 року, оскільки у 1985 році не наведено по батькові особи, а у 1986 році зазначено по батькові скорочено «М.». Також відповідачем не враховано період отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 25.03.2002 по 25.09.2002 згідно довідки №26 від 03.02.2026, оскільки не підтверджено, що виплата здійснювалась у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації. З огляду на викладене третя особа вважає, що відповідачем прийнято правильне рішення про відмову позивачці у призначенні пенсії за віком з підстав відсутності у неї достатньої кількості страхового стажу. 
18 травня 2026 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву з додатками, у якому позовні вимоги не визнає та просить відмовити у їх задоволенні. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що страховий стаж позивача становить 23 роки 11 місяців 19 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058. При цьому відповідач вважає, що правові підстави для зарахування спірних періодів роботи позивача до її страхового стажу відсутні, а позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими. 
20 травня 2026 року представником позивача подано до суду відповідь на відзив, у якій не погоджується з доводами відповідача та третьої особи, викладеними у поданих ними заявах по суті. Представник позивача зазначає, що відомості трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 від 01.02.1991 та архівної довідки про трудовий стаж №638 від 28.09.2022 щодо встановленого мінімуму трудової діяльності у громадському господарстві та його виконання (кількість відпрацьованих вихододнів) за 1991-2000 роки є достатніми документами для зарахування спірних періодів роботи в колгоспі з 01.02.1991 по 28.06.2000 до страхового стажу за фактичною тривалістю.
Щодо зарахування до страхового стажу періоду роботи протягом липня 1985 року – жовтня 1986 року згідно архівної довідки про трудовий стаж №637 від 28.09.2022, то позивач працювала під прізвищем « ОСОБА_2 », « ОСОБА_3 », згідно актового запису про шлюб №8 змінила прізвище на « ОСОБА_4 », про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 від 01.11.1986. 
Представник позивача вважає, що надані позивачем документи підтверджують обставини виробітку встановленого у господарстві мінімуму трудової участі за період з липня 1985 року по жовтень 1986 року, з 01.02.1991 по 28.06.2000 року. 
При цьому представник позивача зауважує, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації не може бути підставою для позбавлення позивача її конституційного права на соціальний захист та призначення пенсії за віком на загальних засадах. 
21 травня 2026 року представником третьої особи подано до суду заяву про долучення до матеріалів справи копії трудової книжки позивача та розрахунку її страхового стажу за формою РС-право. 
Інших заяв, у тому числі по суті, до суду не надходило.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особа якої посвідчена паспортом громадянина України серії НОМЕР_4 , виданим 07.06.2000 року Гусятинським РВ УМВС України в Тернопільській області. (арк. справи 52)
09 березня 2026 року ОСОБА_1 звернулась до територіального органу Пенсійного фонду з заявою про призначення їй пенсії за віком. (арк. справи 48)
Згідно розписки – повідомлення до вказаної заяви позивачем долучено, серед іншого:
довідку №26 від 03.02.2026, видану Гусятинським управлінням Тернопільського обласного центру зайнятості; (арк. справи 43)
архівну довідку про трудовий стаж №217 від 25.04.2025, видану Комунальною архівною установою «Трудовий архів» Гусятинської селищної ради; (арк. справи 44)
архівну довідку №637 від 28.09.2022, видану Комунальною архівною установою «Трудовий архів» Гусятинської селищної ради; (арк. справи 45)
архівну довідку №638 від 28.09.2022, видану Комунальною архівною установою «Трудовий архів» Гусятинської селищної ради; (арк. справи 46)
свідоцтво про шлюб від 01.11.1986 серії НОМЕР_3 , згідно якого між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 01.11.1986 року зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис №8; (арк. справи 59)
трудову книжку колгоспника серії НОМЕР_2 , дата заповнення 01.02.1991 року. (арк. справи 63-66)
Вказана заява позивача та долучені до неї документи за принципом екстериторіальності передані на розгляд до Головного управління ПФУ в Миколаївській області, яке рішенням від 16 березня 2026 року №192550012015 відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 32 років. (арк. справи 54)
При цьому, за результатом розгляду документів, доданих до заяви про призначення пенсії, до страхового стажу не враховано періоди:
- роботи протягом лютого 1991 року – червня 2000 року згідно із трудовою книжкою колгоспника НОМЕР_2 від 01.02.1991, оскільки на титульному аркуші наявні дописи дати народження заявниці та дати видачі трудової книжки, здійснені з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162 (далі – Інструкція), а саме відсутній запис про документ, на підставі якого внесено зміни. Крім того, за період протягом 1991 – 1997 років відсутні дані щодо встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві та його виконання (кількість відпрацьованих вихододнів). Не враховано дані довідки від 28.09.2022 №638 щодо кількості відпрацьованих вихододнів протягом лютого 1991 року – квітня 1994 року, січня – березня 1998 року, оскільки зазначено скорочено по батькові «Михайл.», «Мих.» (за 1998 рік відсутні вихододні). До страхового стажу вищевказаний період частково зараховано періодом догляду за дитиною, ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення нею трирічного віку;
- не враховано дані довідки від 28.09.2022 №637 щодо кількості відпрацьованих вихододнів протягом липня 1985 року – жовтня 1986 року, оскільки у 1985 році не зазначено по батькові особи та у 1986 році зазначено скорочено по батькові ОСОБА_7 »;
- отримання матеріальної допомоги по безробіттю з 25.03.2002 по 25.09.2002 згідно з довідкою від 03.02.2026 №26, оскільки не підтверджено, що виплата матеріальної допомоги по безробіттю здійснювалась у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації. 
Разом з тим, згідно форми РС-право, відповідачем зараховано до страхового стажу позивача іншій періоди її роботи, навчання, догляду за дитиною до 3 років та безробіття, які в підсумку складають 23 роки 11 місяців 19 днів. (арк. справи 55)
Не погоджуючись з рішенням відповідача про відмову в призначенні пенсії за віком, позивач звернулась до суду з вказаним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункт 6 частини першої статті 92 Конституції України).
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам регулює Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 (далі Закон №1058-IV).
Статтею восьмою Закону №1058-IV передбачене право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Згідно частини першої статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
Як слідує з матеріалів справи, на момент вирішення питання про наявність у позивача права на призначення пенсії за віком, останній виповнилось повних 60 років, а тому з урахуванням положень частини першої статті 26 Закону №1058-IV мінімальна кількість наявного у неї страхового стажу, для оформлення права на пенсію за віком, має становити не менше 32-х років.
Зі змісту оскаржуваного рішення слідує, що відповідачем відмовлено у призначенні позивачу пенсії за віком у зв`язку з відсутністю у неї визначеного законом мінімуму страхового стажу у кількості 32-х років та незарахуванням до її страхового стажу періодів трудової діяльності: з липня 1985 року по жовтень 1986 року, з лютого 1991 року по червень 2000 року, а також період отримання позивачем матеріальної допомоги по безробіттю з 25.03.2002 по 25.09.2002. 
Отже, спірним у даній справі є питання зарахування до страхового стажу позивача періодів її трудової діяльності з липня 1985 року по жовтень 1986 року, з лютого 1991 року по червень 2000 року, а також період отримання позивачем матеріальної допомоги по безробіттю з 25.03.2002 по 25.09.2002, у врахуванні яких відмовлено відповідачем.
Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені в статті 24 Закону №1058-IV, відповідно до якої страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина друга статті 24 Закону №1058-IV).
Страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок (частина третя статті 24 Закону №1058-IV).
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. 
У законодавстві, що діяло раніше (до 01.01.2004), зокрема у статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05.11.1991 (далі Закон №1788-ХІІ) передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативі незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру тривалості роботи і тривалості перерв.
При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
За змістом положень статті 62 Закону № 1788-ХІІ та статті 48 Кодексу законів про працю України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (у редакції, чинній на дату звернення за призначенням пенсії) (далі - Порядок №637).
Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Системний аналіз наведених правових норм дає суду підстави вважати, що основним документом, який підтверджує наявність у особи стажу роботи, є трудова книжка. При цьому, чинним законодавством встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями про періоди роботи, що можуть міститися в інших документах, а також необхідність надання уточнюючої довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників для підтвердження спеціального трудового стажу лише у випадку, коли в трудовій книжці відсутні відповідні відомості.
Відмовляючи позивачу у призначенні пенсії, Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області у рішенні №192550012015 від 16.03.2026 відмовило у зарахуванні до страхового стажу позивача періодів її роботи протягом лютого 1991 року – червня 2000 року згідно записів трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 від 01.02.1991, оскільки на титульному аркуші наявні дописи дати народження заявниці та дати видачі трудової книжки, здійснені з порушенням Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, яка затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162, а саме відсутній запис про документ, на підставі якого внесено зміни. 
Вирішуючи питання щодо правомірності відмови відповідача у зарахуванні до страхового стажу позивача зазначених періодів її роботи з вказаних підстав, суд зазначає наступне.
Вимоги до ведення та заповнення трудових книжок працівників у період до 1992 року включно визначала Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1974 №162 (у редакції постанови Держкомпраці СРСР від 02.08.1985 №252; зі змінами, що внесені постановою Держкомпраці СРСР від 19.10.1990 №412; далі Інструкція №162).
Так, за змістом пункту 1.1. глави 1 Інструкції №162 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців. Трудові книжки ведуться на всіх робітників та службовців державних, кооперативних та громадських підприємств, установ та організацій, які пропрацювали більше п`яти днів, в тому числі на сезонних та тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
У пункті 2.10 глави 2 цієї ж Інструкції №162 передбачено, що відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказуються на підставі паспорту або свідоцтва про народження.
Після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться 
печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка. (пункт 2.11 глави 2 Інструкції №162)
Відповідно до першої сторінки трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_2 від 01 лютого 1991 року, вона видана на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після зазначення дати заповнення трудової книжки (01.02.1991 рік) позивачем власним підписом завірено правильність внесених відомостей. Крім того, перша сторінка трудової книжки позивача містить підпис особи, відповідальної за видачу трудових книжок, який завірений печаткою колгоспу імені Островського, на якому вперше заповнена трудова книжка позивача, що відповідає наведеним вище вимогам Інструкції №162.
Суд зазначає, що дата заповнення трудової книжки НОМЕР_2 (01.02.1991) відповідає даті прийняття ОСОБА_1 у члени колгоспу імені Островського Гусятинського району Тернопільської області, запис про що зроблений у трудовій книжці під номером 1. (арк. справи 63, зворот)
Дата народження ОСОБА_1 , зазначена на титульній сторінці трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 (16.12.1965 року), також відповідає відомостям паспорта громадянина України серії НОМЕР_4 , виданим 07.06.2000 року Гусятинським РВ УМВС України в Тернопільській області, яким документована позивач. (арк. справи 52)
За наведених обставин суд доходить висновку, що записи про дату народження ОСОБА_1 та дату заповнення трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 на її титульному аркуші відповідають вимогам Інструкції №162, а доводи відповідача про невідповідність таких записів не знайшли свого підтвердження. 
З урахуванням викладеного слід вважати, що трудова книжка колгоспника серії НОМЕР_2 від 01.02.1991 року є належним документом, який підтверджує наявність у позивача стажу роботи, а тому мала бути врахована відповідачем при обчисленні кількості страхового стажу позивача та вирішенні питання щодо призначення їй пенсії за віком.
Щодо посилання відповідача на незарахування періодів трудової діяльності позивача з підстав відсутності даних щодо встановленого мінімуму трудової діяльності в громадському господарстві та його виконання, то суд зазначає наступне.
Як вище зазначено судом, згідно положень статті 56 Закону №1788-ХІІ при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Судом встановлено та не заперечується відповідачем, що на підтвердження виконання встановленого мінімуму трудової участі у громадському господарстві позивачем до заяви про призначення пенсії за віком додано, зокрема: 
- довідку № 637 від 28.09.2022 року, видану Комунальною архівною установою «Трудовий архів» Гусятинської селищної ради, згідно якої у документах архівного фонду ТзОВ «Дніпро» с.Малі Бірки Гусятинського району містяться відомості про роботу у колгоспі ім. Маяковського с. Малі Бірки Гусятинського району Яськів Марії (1985 рік), ОСОБА_3 – 1986 рік. Згідно вказаної довідки у період з липня 1985 року по жовтень 1986 року встановлений мінімум людино-днів становив: у 1985 році – 220 людино-днів, з яких відпрацьовано за рік 155 людино – днів; у 1986 році – 220 людино-днів, з яких відпрацьовано за рік 283 людино – днів. В якості підстави надання вказаної інформації зазначено: Книги обліку розрахунків по оплаті праці колгоспу ім. Маяковського с. Малі Бірки Гусятинського району за 1985, 1986 роки; (арк. справи 45)
- довідку №638 від 28.09.2022 року, видану Комунальною архівною установою «Трудовий архів» Гусятинської селищної ради, згідно якої у документах архівного фонду ТзОВ «Відродження» с.Глібів Гусятинського району містяться відомості про роботу у колгоспі ім. Островського, селянській спілці «Відродження», ТзОВ «Відродження» с.Глібів Гусятинського району: ОСОБА_1 – 1991, 1994 роки, ОСОБА_1 . / ОСОБА_1 – 1992 рік, ОСОБА_8 Мих. – 1993 рік, ОСОБА_1 . / ОСОБА_1 – 1997 рік, ОСОБА_1 – 1998 рік. Згідно вказаної довідки у період з лютого 1991 року по квітень 1994 року, а також з травня 1997 року по березень 1998 року встановлений мінімум людино-днів становив: у 1991 році – 220 людино – днів, з яких відпрацьовано 264 людино-дні; у 1992 році – 220 людино – днів, з яких відпрацьовано 283 людино – дні; у 1993 році – 220 людино – днів, з яких відпрацьовано 284 людино – дні; у 1994 році – 220 людино – дні, з яких відпрацьовано 48 людино – дні; у 1997 році – 180 людино-дні, з яких відпрацьовано 180 людино – дні; у 1998 році – 180 людино – дні, про відпрацювання яких інформація відсутня. В якості підстави надання вказаної інформації зазначено: Книги обліку розрахунків по оплаті праці колгоспу ім. Островського, селянської спілки «Відродження», ТзОВ «Відродження» с.Глібів Гусятинського району за 1991, 1992, 1993, 1994, 1997, 1998 роки. (арк. справи 46)
Отже, надані позивачем довідки №637 та №638 від 28.09.2022 року містять інформацію про виконання ОСОБА_1 (до реєстрації шлюбу – ОСОБА_9 ) встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві у 1986, 1991, 1992, 1993, 1997 роках, а також відомості про фактичну тривалість її роботи у 1985, 1994 та 1988 роках.
Натомість, відмовляючи позивачці у зарахуванні вказаних періодів її трудової діяльності до страхового стажу відповідач у рішенні від 16.03.2026 №192550012015 зазначив, що вказані довідки №637 та №638 від 28.09.2022 року містять скорочення по батькові позивача.
Суд зазначає, що згідно наведених вище положень Порядку №637, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. (пункт 1 Порядку №637)
Документи, що подаються для підтвердження трудової діяльності, повинні бути підписані посадовими особами і засвідчені печаткою (у разі наявності). (пункт 23 Порядку №637)
Якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, що підтверджує стаж роботи, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом громадянина України або свідоцтвом про народження, факт приналежності цього документа даній особі може бути встановлено у судовому порядку. (пункт 26 Порядку №637)
Отже, положеннями Порядку №637 передбачено необхідність встановлення приналежності документа особі у судовому порядку лише у тому випадку, коли ім`я, по батькові та прізвище, зазначені у такому документі, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем за паспортом громадянина України або свідоцтвом про народження. 
У досліджених судом копіях довідок №637 та №638 від 28.09.2022 прізвище, ім`я та по батькові позивача ( ОСОБА_1 , а до реєстрації шлюбу ОСОБА_9 ) збігаються з прізвищем, ім`ям та по батькові позивача за паспортом громадянина України серії НОМЕР_4 , виданим 07.06.2000 року Гусятинським РВ УМВС України в Тернопільській області, що свідчить про належність вказаних довідок, як доказів періоду трудової діяльності позивача. 
При цьому суд вважає, що наявність у довідках №637 та №638 від 28.09.2022 скорочень по батькові позивача « ОСОБА_10 », « ОСОБА_11 », « ОСОБА_12 », за наявності у вказаних документах також повного по батькові ОСОБА_13 ОСОБА_14 », не є тією розбіжністю, що потребує усунення шляхом встановлення приналежності вказаних довідок позивачу у судовому порядку. 
З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що трудова книжка колгоспника серії НОМЕР_2 від 01.02.1991 року та архівні довідки про трудовий стаж №637 та №638 є належним джерелом інформації про періоди трудової діяльності позивача та мали бути враховані відповідачем при вирішенні питання щодо обчислення страхового стажу та призначення їй пенсії за віком. 
Враховуючи, що рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії від 16.03.2026 №192550012015 прийнято без врахування вказаних документів, тому таке рішення слід визнати протиправним та скасувати.
Разом з тим суд зазначає, що позовні вимоги про зарахування до страхового стажу позивача конкретних періодів її трудової діяльності з липня 1985 року по жовтень 1986 року, а також з 01 лютого 1991 року по 28 червня 2000 року задоволенню не підлягають як такі, що заявлені передчасно, оскільки записи трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_2 від 01.02.1991 року не були предметом дослідження відповідача. 
З урахуванням викладеного, з метою ефективного захисту порушених прав позивача суд вважає за необхідне зобов`язати Головне управління ПФУ в Миколаївській області повторно розглянути заяву позивача від 09.03.2026, з урахуванням відомостей трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 від 01.02.1991 року та архівних довідок про трудовий стаж №637 та №638 від 28.09.2022 року.
Щодо відмови відповідача у зарахуванні до страхового стажу позивача періоду отримання нею матеріальної допомоги по безробіттю з 25.03.2002 по 25.09.2002, то суд зазначає наступне.
Згідно наданої позивачем до заяви про призначення пенсії за віком довідки №26 від 03.02.2026, виданої Гусятинським управлінням Тернопільського обласного центру зайнятості, ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ), 1965 року народження, дійсно перебувала на обліку в Гусятинському центрі зайнятості та отримувала допомогу по безробіттю, зокрема: 
з 29.03.2002 року призначено виплату матеріальної допомоги по безробіттю згідно ст.28 п.1 ЗУпЗДССВБ – наказ №27344 від 29.03.2002;
з 25.09.2002 припинено виплату матеріальної допомоги по безробіттю згідно ст.31 п.1 пп.12 ЗУпЗДССВБ – наказ №1757 від 30.09.2002. (арк. справи 43)
Як слідує зі змісту рішення №192550012015 від 16.03.2026, відповідачем відмовлено у зарахуванні періоду отримання позивачем матеріальної допомоги по безробіттю з 29.03.2002 по 25.09.2002 з підстав відсутності підтвердження, що виплата матеріальної допомоги здійснювалась у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації. 
Суд критично оцінює вказану позицію відповідача з огляду на наступне.
Закон України «Про загальнодержавне соціальне страхування на випадок безробіття» від 02 березня 2000 року №1533-III (далі – Закон №1533-ІІІ в редакції, чинній на час виплати позивачу допомоги у 2002 році) передбачав такі види матеріального забезпечення на випадок безробіття:
- допомога по безробіттю;
- допомога по частковому безробіттю;
- матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації;
- матеріальна допомога по безробіттю;
- одноразова матеріальна допомога.
Стаття 28 Закону №1533-III передбачала, що безробітним, у яких закінчився строк виплати допомоги по безробіттю, матеріальна допомога по безробіттю надається за умови, що середньомісячний сукупний доход на члена сім`ї не перевищує прожиткового мінімуму, встановленого законом. Матеріальна допомога по безробіттю надається протягом 180 календарних днів у розмірі 75 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Отже, матеріальна допомога по безробіттю є відмінною від матеріальної допомоги у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації та не підлягає ототожненню. 
Відповідно до абзацу третього частини першої статті 24 Закону №1058-VІ встановлено, що період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності), допомогу по частковому безробіттю, допомогу по частковому безробіттю на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та матеріальну допомогу в період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.
Пунктом «а» частини третьої статті 56 Закону №1788-ХІІ також обумовлено зарахування до стажу роботи періоду одержання допомоги по безробіттю.
Поряд з цим пунктом «ж» частини першої статті 4 Закону України «Про зайнятість населення» (далі - Закон №803-ХІІ, тут і надалі - в редакції, чинній на час призначення позивачу матеріальної допомоги) встановлено, що держава гарантує працездатному населенню у працездатному віці в Україні, зокрема включення періоду перепідготовки та навчання нових професій, участі в оплачуваних громадських роботах, одержання допомоги по безробіттю та матеріальної допомоги по безробіттю до загального трудового стажу, а також до безперервного трудового стажу.
З аналізу вище наведених норм права суд дійшов висновку, що на момент отримання позивачем матеріальної допомоги по безробіттю правові норми передбачали зарахування періоду отримання такої допомоги до загального трудового стажу, а тому період отримання такої допомоги позивачем підлягає зарахуванню і до страхового стажу позивача.
Разом з тим суд звертає увагу, що згідно записів №9, 10 трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 від 01.02.1991, позивачці призначено виплату матеріальної допомоги по безробіттю з 29.03.2002 року, а припинено таку виплату 24.09.2002 року. (арк. справи 14)
Натомість, згідно довідки №26 від 03.02.2026, виданої Гусятинським управлінням Тернопільського обласного центру зайнятості, ОСОБА_1 отримувала матеріальну допомогу по безробіттю у період з 29.03.2002 по 25.09.2002. (арк. справи 19)
З урахуванням наявності вказаних розбіжностей у даті припинення виплати матеріальної допомоги по безробіттю, і враховуючи, що вказані обставини не були предметом розгляду відповідача, тому суд вважає передчасною вимогу про зобов`язання останнього зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 конкретний період отримання нею такої допомоги. 
При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав позивача суд вважає за необхідне зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення їй пенсії за віком, з урахуванням записів про виплату матеріальної допомоги по безробіттю у довідці №26 від 03.02.2026, виданої Гусятинським управлінням Тернопільського обласного центру зайнятості.
Відтак, підсумовуючи все вище вказане суд вважає, що рішення ГУ ПФУ у Миколаївській області від 16 березня 2026 року №192550012015 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком слід визнати протиправним і скасувати, з визначенням ГУ ПФУ у Миколаївській області обов`язку повторно розглянути заяву позивача від 09.03.2026, з урахуванням відомостей трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 від 01.02.1991 року, архівних довідок №637 та №638 від 28.09.2022 року, а також записів про виплату матеріальної допомоги по безробіттю у довідці №26 від 03.02.2026, виданої Гусятинським управлінням Тернопільського обласного центру зайнятості.
Таким чином суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. (перше речення частини третьої статті 139 КАС України)
У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. (частина 8 статті 139 КАС України)
Враховуючи, що дані правовідносини пов`язані із захистом соціальних прав позивача, який відноситься до уразливих верств населення, а спір виник внаслідок прийняття відповідачем протиправного рішення, тому суд приходить до висновку про необхідність відшкодування за рахунок його бюджетних асигнувань понесені позивачем витрати зі сплати судового збору у сумі 1064,96 грн у повному обсязі.
Керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково. 
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 16 березня 2026 року №192550012015 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09 березня 2026 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням відомостей трудової книжки колгоспника НОМЕР_2 від 01.02.1991 року, архівних довідок про трудовий стаж №637 та №638 від 28.09.2022 року, а також записів про виплату матеріальної допомоги по безробіттю у довідці №26 від 03.02.2026, виданої Гусятинським управлінням Тернопільського обласного центру зайнятості.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 1064 (одна тисячі шістдесят чотири) гривні 96 копійок. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відповідно до частини першої статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Згідно із статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повне судове рішення складено 15 липня 2026 року.
Реквізити учасників справи:
позивач:
- ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 код РНОКПП НОМЕР_1 ); 
відповідач:
- Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (місцезнаходження: вул. Морехідна, 1, м.Миколаїв, Миколаївський р-н, Миколаївська обл., 54008 код ЄДРПОУ 13844159); 
третя особа:
- Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (місцезнаходження: майдан Волі, 3, м.Тернопіль, Тернопільський р-н, Тернопільська обл., 46001 код ЄДРПОУ 14035769) .
Головуючий суддя Мірінович У.А.