Єдиний унікальний номер: 378/773/26 
Провадження № 2/378/626/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2026 року Ставищенський районний суд Київської області в складі:
головуючого - судді:    Скороход Т. Н.,
за участю секретаря: Соколової О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Ставище справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Деал Фінанс Груп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:

До суду з вказаним позовом звернулося ТОВ «Деал Фінанс Груп» з посиланням на те, що 20.09.2022 між ТОВ «ФК «1Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 72225823 (на умовах повернення позики в кінці строку позики), підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику кредит в розмірі 8500 грн., шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок відповідача № НОМЕР_1 , строком на 30 днів, зі сплатою процентів у розмірі 2,5% в день. Відповідач свої зобов`язання за вказаним кредитним договором не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 28333,32 грн., з яких 8500 грн. — заборгованість за основною сумою боргу; 19833,32 грн. — заборгованість за процентами.
05.01.2023 між ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Сіроко Фінанс» було укладено договір факторингу № 031-050123, відповідно до якого ТОВ «Сіроко Фінанс» набуло право грошової вимоги за кредитними договорами, в тому числі і до відповідача за договором позики № 72225823 (на умовах повернення позики в кінці строку позики).
05.12.2025 між ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «Деал Фінанс Груп» було укладено договір факторингу № 05/12/25-01, відповідно до якого ТОВ «Деал Фінанс Груп» набуло право грошової вимоги за кредитними договорами, в тому числі і до відповідача за договором позики № 72225823 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) від 20.09.2022 в розмірі 28333,32 грн., з яких 8500 грн. — заборгованість за основною сумою боргу; 19833,32 грн. — заборгованість за процентами.
Позивач просить суд стягнути з відповідача на користь ТОВ «Деал Фінанс Груп» заборгованість за договором позики № 72225823 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) від 20.09.2022 в розмірі 28333,32 грн. та судові витрати: судовий збір в розмірі 2662,40 грн. і витрати на правничу допомогу в розмірі 4500 грн..
Ухвалою судді Ставищенського районного суду Київської області від 25 червня 2026 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 60-61). Відповідачу надано строк на подання відзиву.
Представник позивача в судове засідання не прибув, направив заяву про розгляд справи без його участі (а.с. 77, 94, 115).
Відповідач в судове засідання не прибув, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання (а.с. 59, 66, 90, 107), проте, вказане поштове відправлення повернулось з довідкою відділення ПАТ «Укрпошта» з відміткою щодо отримання поштового відправлення «адресат відсутній» (а. с. 83, 99, 120), тому суд вважає, що відповідач відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України про розгляд справи повідомлений належним чином, відзив на позовну заяву не надав. 
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 ЦПК України.
Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши подані письмові докази, приходить до наступного.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Судом встановлено, що 20 вересня 2022 року між ТОВ «ФК «1Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1  укладено договір позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 72225823, який підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер телефону відповідача (а.с. 15зв.-18). 
Відповідно до п. 1. вказаного договору позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. 
Згідно п. 2.1. договору сума позики складає 8500 грн., за п. 2.2. строк позики 30 днів, за п. 2.3 процентна ставка (базова)/день — 2.50% (фіксована); дата надання позики — 20.09.2022; дата повернення позики — 20.10.2022; знижена процентна ставка/день, % (застосовується у відповідності до умов програми лояльності) — 1,0%; процентна ставка за понадстрокове користування позикою (її частиною) за день (не застосовується в період карантину) — 2,70%; пеня %/день (не застосовується в період карантину) — 2,70%; орієнтовна реальна річна процентна ставка, % – 2333,95%; орієнтовна загальна вартість позики – 11050 гривень.
Підписанням вказаного договору позики відповідач підтверджує, що він ознайомився на сайті кредитодавця з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачена ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та нормативно-правовими актами Національного банку України (п. 5.1. договору).
Позичальник до моменту підписання договору вивчив цей договір та Правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на веб-сайті товариства, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору йому зрозумілі (п. 5.3 договору).
Пунктом 6. договору погоджено, що позичальник має право продовжити строк користування позикою (пролонгація). Продовження строку користування позикою здійснюється за зверненням позичальника в електронній формі через особистий кабінет шляхом укладання додаткової угоди, що підписується із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час реалізації позичальником такого права. Ініціювання позичальником продовження строку позики відбувається без змін умов договору в бік погіршення для позичальника. 
В пункті 28 договору «Юридичні адреси та реквізити сторін» відповідачем зазначений номер електронного платіжного засобу: НОМЕР_1 .
30 жовтня 2022 між ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 7957475 до договору позики (на умовах повернення позики в кінці строку позики № 72225823 від 20.09.2022, яка підписана електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на електронну адресу відповідача та відповідно до п. 1 якої на підставі звернення позичальника про розстрочку заборгованості, сторони домовилися про реструктуризацію погашення позичальником заборгованості, що утворилася на дату укладення цієї додаткової угоди в сумі 17000 грн. на 75 днів (а.с. 18 зв.-20).
Відповідно до п. 2 додаткової угоди, загальна сума заборгованості, вказана в п. 1 додаткової угоди складається з: 8500 грн. — сума основного боргу (п. 2.1); 8500 грн. — сума процентів, нарахованих за користування позикою (п. 2.2.).
Пунктом 3 додаткової угоди сторони погодили, що позичальник сплачує позикодавцю суму заборгованості, вказану у п. 1 додаткової угоди, частинами в розмірі не менше ніж 16,67% від її загальної суми за наступним графіком: 30.10.2022 — 2833,35 грн., 14.11.2022 — 2833,33 грн., 29.11.2022 — 2833,33 грн., 14.12.2022 — 2833,33 грн., 29.12.2022 — 2833,33 грн., 13.01.2023 — 2833,33 грн..
Сторони домовилися: змінити строк користування позикою. Позичальник розуміє та погоджується з тим, що останній день строку позики 13.01.2023. Нарахування процентів до останнього дня користування позикою здійснюється за базовою процентною ставкою, що визначена договором, на залишок суми основного боргу, за кожен день користування позикою (п. 4.1).
У зв`язку зі зміною строку користування позикою викласти п. п. 2.2. п. 2 договору в новій редакції: «2.2. строк позики (строк договору) 115 днів» (п. 5).
Відповідно до п. 6 додаткової угоди, у зв`язку зі зміною строку позики сторони домовилися також викласти в новій редакції стовбці 2, 6, 7 таблиці п. 2 договору, а саме: дата повернення позики (останній день) — 13.01.2023; орієнтовна реальна річна процентна ставка, % 2889,25; орієнтовна загальна вартість позики, у грн. 17000 грн..
Ця додаткова угода є невід`ємною частиною договору і набирає чинності з дати її підписання сторонами (п. 15).
До позовної заяви позивачем також додано копії Правил надання грошових коштів у позику ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» (а.с. 23-32) та довідки про ідентифікацію (а.с. 20зв.).
Відповідно до копій листа ТОВ «1БАНК» від 30.01.2026 (а.с. 21), довідки ТОВ «ФК «Фінекспрес»» від 10.04.26 (а.с. 21зв.) та платіжної інструкції від 20.09.2022 (а.с. 22), ТОВ «ФК «Фінекспрес»» підтвердило прийняття до виконання та завершення платіжної операції, ініціатором якої є ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» відповідно до умов договору про переказ коштів № 23-01-18/5 від 23.01.2018, укладеного між компанією та ТОВ «1 БАНК», щодо переказу коштів 20.09.2022 в розмірі 8500 грн. на платіжну картку Кравчука Р. № НОМЕР_1 . 
Відповідно до копії розрахунку заборгованості за договором позики № 7957475 від 30.10.2022, сформованим ТОВ «ФК «1Безпечне агентство необхідних кредитів» (а.с. 14-15), станом на 01.03.2023 заборгованість за період з 21.09.2022 по 18.01.2023 становить 28333,32 грн., з яких 8500 грн. заборгованість за тілом кредиту, 19833,32 грн. заборгованість за процентами.
Згідно вказаного розрахунку відповідачем на погашення заборгованості за договором позики було здійснено 2 платежі на загальну суму 5666,68 грн..
Суд враховує, що такий розрахунок не спростовано відповідачем, та ним не надано суду свій контррозрахунок на суму боргу.
Крім того, відповідно до інформації, наданої АТ КБ «ПриватБанк» від 02.07.2026, платіжна картка № НОМЕР_2 належить ОСОБА_1 , на яку 20.09.2022 було зараховано 8500 грн. (а. с. 84).
Відповідно до приписів ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Передбачено ст. 628 ЦК України, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір).
Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно зі статтею 10 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (стаття 11 Закону).
Згідно положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Договір укладений між сторонами в електронній формі має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісними кредиторами не було б укладено.
Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 у справі №757/40395/20-ц, від12.01.2021 у справі №524/5556/19, від 07.10.2020 у справі №127/33824/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18.
Вищевказаний договір позики № 7222582 3 від 20.09.2022 та додаткова угода до нього № 7957475 від 30.10.2022, укладені між ТОВ «1БАНК»» та ОСОБА_1 , підписані відповідачем електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора, а тому, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх, тобто, належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами вищевказаного кредитного договору.
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
У частині першій статті 510 ЦК України передбачено, що сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.
Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Згідно з частиною першої статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч.1 ст.1078 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 513 ЦК України).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини другої статті 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (статті 517 ЦК України).
За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним.
Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі №6-979цсі5.
5 січня 2023 року ТОВ «1БАНК» та ТОВ «Сіроко Фінанс» уклали договір факторингу № 031-050123 (а.с. 38зв.-42).
Відповідно до п. 1.1. договору, за цим договором клієнт ТОВ «1БАНК» зобов`язався відступити фактору ТОВ «Сіроко Фінанс» права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язався прийняти такі права вимоги та сплатити клієнту ціну придбання за відповідний реєстр за плату, у передбачений цим договором спосіб, у тому числі і до відповідача за договором позики № 72225823 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) від 20.09.2022 в розмірі 28333,32 грн., з яких 8500 грн. — сума заборгованості за тілом; 19833,32 грн. — сума заборгованості за процентами, що підтверджується копіями договору факторингу, витягу з реєстру прав вимог до вказаного договору факторингу від 01.03.2023, платіжної інструкції від 06.03.2023 (а.с. 33-38).
5 грудня 2025 року ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «Деал Фінанс Груп» уклали договір факторингу № 05/12/25-01.
Відповідно до п. 1.1. договору, за цим договором клієнт ТОВ «Сіроко Фінанс» зобов`язався відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор ТОВ «Деал Фінанс Груп» зобов`язався прийняти такі права вимоги та передати грошові кошти фінансування в розпорядження клієнта (ціна придбання) за відповідний реєстр за плату, у передбачений цим договором спосіб, у тому числі і до відповідача за договором позики № 72225823 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) від 20.09.2022 в розмірі 28333,32 грн., з яких 8500 грн. — сума заборгованості за тілом; 19833,32 грн. — сума заборгованості за процентами, що підтверджується копіями договору факторингу, витягу з реєстру прав вимог до вказаного договору факторингу, платіжних інструкцій від 06.02.2026 та від12.03.2026 (а.с. 38зв.-44).
Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості (а.с. 6-7) заборгованість відповідача за вказаним договором позики станом на 14.05.2026, за період з 01.03.2023 по 14.05.2026 становить 28333,32 грн., з яких 8500 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 19833,32 грн. – заборгованість за процентами.
ТОВ «Сіроко Фінанс» та ТОВ «Деал Фінанс Груп» жодних нарахувань за вказаним договором позики не здійснювало.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач ТОВ «Деал Фінанс Груп»  зазначає, що ТОВ «1 БАНК» свої зобов`язання за кредитним договором виконало, а відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав, допустивши прострочення сплати визначених кредитними договорами платежів.
З урахуванням наведених норм чинного законодавства та встановлених у справі обставин, суд вважає, що відповідач, отримавши обумовлену у кредитному договорі суму, належним чином не виконав взяті на себе кредитні зобов`язання, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підтверджується письмовими доказами та підлягає стягненню з позичальника на користь позивача.
Відповідач відзив з відповідними доказами із запереченнями проти позову та в спростування доводів позивача до суду не подав.
Згідно ч.1 ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, встановивши факт укладення між позивачем та первісним кредитором ТОВ «1БАНК» кредитного договору, факт отримання відповідачем коштів за вказаним договором та їх неповернення у відповідності до умов вказаного договору у строки, визначені сторонами, та факт переходу права вимоги за цим договором до ТОВ «Сіроко Фінанс», а в подальшому до позивача ТОВ «Деал Фінанс Груп», суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь ТОВ «Деал Фінанс Груп» заборгованості за договором позики № 72225823 (на умовах повернення позики в кінці строку позики) від 20.09.2022 в розмірі 28333,32 грн., з яких 8500 грн. — сума заборгованості за тілом; 19833,32 грн. — сума заборгованості за процентами.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи 
У позовній заяві позивач просив стягнути із відповідача на користь ТОВ «Деал Фінанс Груп» сплачений судовий збір в розмірі 2662,4 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 4500 грн.
Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно зі ч.ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Визначення договору про надання правової допомоги міститься у ст. 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
За приписами ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу й обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Тобто діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини (позиція, викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/92/15/15-ц, об`єднаної палати КГС ВС від 22.01.2021 у справі №925/1137/19).
У відповідності до частин першої – шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Згідно з пунктом 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно з частинами першою - третьою статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Застосування відповідних положень статті 134 ЦПК України належить до дискреційних повноважень суду та вирішується ним у кожному конкретному випадку з урахуванням встановлених обставин даної справи, а також інших чинників. Зі змісту частини другої статті 134 ЦПК України очевидно вбачається те, що у разі неподання учасником справи попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто сам по собі факт неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат разом з першою заявою по суті спору не є безумовною та абсолютною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат (позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.12.2021 у справі № 922/676/21.
Як вбачається з матеріалів справи, представником позивача на підтвердження витрат ТОВ «Деал Фінанс Груп» на правничу допомогу надано копії: договору № 22-08/25/ДІЛ про надання правничої допомоги від 22.08.2025, укладеного ТОВ «Деал Фінанс Груп» із адвокатом Ткаченко Ю.О. (а.с. 45-47), витягу з акту № 9-ДІЛ приймання-передачі наданої правничої допомоги від 25.02.2026 за договором про надання правничої допомоги № 22-08/25/ДІЛ від 22.08.2025 (а.с. 48), акту приймання-передачі справ на надання правничої допомоги (а.с. 48зв.-49), платіжної інструкції кредитового переказу коштів № 579942740.1 від 05.03.2026 (а.с. 50), відповідно до яких розмір гонорару за надання правничої допомоги становить 4500 грн., і включає в себе: вивчення документів, проведення їх аналізу, визначення правової позиції/аналіз судової практики та збір документів/доказів, судовий супровід в суді першої інстанції: підготовка /складання та направлення/подача позовної заяви до боржника за договором позики у малозначних справах, за необхідності інших заяв по суті справи, в електронній формі за посередництвом Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, в тому числі представництво клієнта в суді.
Вказані копії договору № 22-08/25/ДІЛ про надання правничої допомоги від 22.08.2025, укладеного ТОВ «Деал Фінанс Груп» із адвокатом Ткаченко Ю.О., витягу з акту № 9-ДІЛ приймання-передачі наданої правничої допомоги від 25.02.2026 за договором про надання правничої допомоги № 22-08/25/ДІЛ від 22.08.2025, визначають зміст та обсяг надання правової (правничої) допомоги клієнтові адвокатом, а також порядок оплати гонорару за надання правової (правничої) допомоги. 
Відповідач ОСОБА_1 не ставив питання про зменшення витрат на правову допомогу через їх не співмірність зі складністю справи та наданих адвокатом послуг; часом, витраченим адвокатом на надання послуг; обсягом наданих адвокатом послуг; значенням справи для сторони.
Правові висновки щодо можливості зменшення витрат на правову допомогу лише у разі наявності клопотання сторони про їх зменшення внаслідок не співмірності містяться у постанові Верховного Суду від 18 грудня 2018 року (справа № 910/4881/18).
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З урахуванням того, що судом ухвалюється рішення про задоволення позовних вимог, у матеріалах справи наявні належні та допустимі докази на підтвердження розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу в межах розгляду даної справи, вказані витрати є співмірними із складністю справи та виконаною роботою, заперечення відповідача відсутні щодо їх розміру та обсягу, а відтак, суд доходить висновку щодо наявності підстав для їх стягнення у розмірі 4500 грн..
Судовий слід стягнути з відповідача на користь позивача відповідно до ст. 141 ЦПК України. 
Керуючись ст. ст. 205, 207, 526, 530, 598-599, 610-612, 625, 628, 638-639, 1046, 1048-1049, 1054, 1056-1 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст. ст. 4, 5, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 142, 206, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, 
УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Деал Фінанс Груп» задовольнити. 
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Деал Фінанс Груп» заборгованість за договором позики № 72225823 від 20.09.2022 в розмірі 28333 (двадцять вісім тисяч триста тридцять три) гривні 32 копійки, понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 копійок та витрати на правничу допомогу в розмірі 4500 (чотири тисячі п`ятсот) гривень.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. 
Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Повне найменування учасників справи:
Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Деал Фінанс Груп»  (місцезнаходження: 08205, м. Ірпінь, вул. Садова, 31/33, офіс 40/3, код ЄДРПОУ: 44280974).
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ).
Повне рішення складено 16 вересня 2026 року.

Суддя        Т. Н. Скороход