Справа№ 953/13591/25 
н/п 1-кп/953/527/26 
ВИРОК 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

"11" вересня 2026 р. 

Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 (в режимі ВКЗ),
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові кримінальне провадження, яке внесене 29.07.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12025226130000385, у відношенні:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця м. Чернігова, з середньою освітою, неодруженого, громадянина України, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця в/ч НОМЕР_2 , раніше судимого:
-06.11.2020 Приморським районним судом м. Одеси за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, 06.11.2020 на підставі ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки;
-07.06.2022 Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць;
-28.03.2024 Деснянським районним судом м. Чернігова за ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць, 30.12.2024 звільнений умовно - достроково з метою проходження подальшої військової служби в лавах Збройних сил України в/ч НОМЕР_2 ;
-12.05.2026 Холодногірським районним судом м. Харкова за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 28.03.2024 та остаточно призначено покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі;
-18.06.2026 Новобаварським районним судом м. Харкова за ч. 4 ст. 185, ч.ч.1,2 361, ч. 1 ст. 357 КК України, ч. 1 ст. 70 КК України, ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання більш суворим покаранням призначеним вироком Холодногірського районного суду м. Харкова від 12 травня 2026 року менш суворого, остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць позбавлення волі.
-22.06.2026 Салтівським районним судом м. Харкова за ч. 4 ст. 185 ч. 1, 3 ст. 357, ч. 1, 2 ст. 361 КК України, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71, ч. 3 ст. 81-1 КК України до покарання у виді 6 (шести) років 1 (одного) місяця позбавлення волі;
-02.07.2026 Індустріальним районним судом м. Харкова за ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 361 КК України, ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань за даним вироком та за вироком Новобаварського районного суду м. Харкова від 18.06.2026, призначене остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років та 6 (шість) місяців;
-07.07.2026 Шевченківським районним судом м. Харкова за ч. 5 ст. 407, ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 190, ч. 1, 2 ст. 361 КК України згідно з ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначено покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі строком на 6 років; на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупності злочинів, шляхом часткового складання покарань за даним вироком та за вироком Індустріального районного суду м. Харкова від 02.07.2026, Салтівського районного суду м. Харкова від 22.06.2026, призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років та 3 місяці;
-05.08.2026 Немишлянським районним судом м. Харкова за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання 5 років 6 місяців; на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань за цим вироком та за вироком Шевченківського районного суду м. Харкова від 07.07.2026 року, остаточне покарання у виді 6 років 4 місяців позбавлення волі,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,
УСТАНОВИВ:
Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним
Згідно зі ст. 68 Конституції України ОСОБА_4 , зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Згідно зі ст. 1 Закону України "Про Збройні Сили України", Збройні Сили України – це військове формування, на яке відповідно до Конституції країни покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності. Органи військового управління забезпечують неухильне додержання вимог Конституції України стосовно того, що Збройні Сили України не можуть бути використані для обмеження прав і свобод громадян або з метою повалення конституційного ладу, усунення органів державної влади чи перешкоджання їх діяльності. Ніякі надзвичайні обставини, накази чи розпорядження командирів і начальників не можуть бути підставою для будь-яких незаконних дій по відношенню до цивільного населення, його майна та навколишнього середовища. За віддання та виконання явно злочинного розпорядження чи наказу військовослужбовці несуть відповідальність згідно із законом. Права і обов`язки військовослужбовців, які залучаються до здійснення заходів, передбачених частиною четвертою цієї статті, визначаються законом.
Відповідно до вимог ст. 9, 11, 16, 49, 50, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.1,4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ОСОБА_4 , був зобов`язаний додержуватись Конституції і Законів України, бути прикладом високої культури, скромності та витримки, з повагою відноситися до всіх службовців, поважати чужу гідність, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від їх вчинення інших, додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; берегти державне майно, дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, вести бойові дії ініціативо, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання та виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, досконало володіти зброєю і технікою, тримати їх справними, чистими та готовими до бою, неухильно виконувати правила безпеки під час використання зброї.
Порушуючи вимоги вказаних вище нормативно-правових актів, а також будучи 28.03.2024 засудженим Деснянським районним судом м. Чернігів до 1 року обмеження волі, на підставі ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання за цим вироком більш суворим покаранням за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 07.06.2022, остаточно призначено покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі, будучи ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20.12.2024 звільненим від відбування покарання у зв`язку з проходження військової служби за контрактом, ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, повторно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, став на шлях злочинної діяльності.
ОСОБА_4 , маючи не зняті та не погашені в установленому законом порядку судимості, у тому числі за вчинення корисливих кримінальних правопорушень (злочинів) проти власності, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та знову повторно вчинив умисне корисливе кримінальне правопорушення при наступних обставинах.
28.07.2025 року приблизно о 12:00, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 , перебуваючи біля будинку за адресою: м. Харків, вул. Нескорених, 4 підійшов до потерпілого ОСОБА_5 .
У ході спілкування з ОСОБА_5 у ОСОБА_4 виник прямий корисливий злочинний умисел спрямований на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, а саме мобільним телефоном, належним останньому.
Реалізуючи свій раптово виниклий умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, діючи умисно, протиправно, повторно, з корисливих мотивів, з метою наживи та незаконного особистого збагачення за рахунок інших осіб, маючи умисел на заволодіння чужим майном шахрайським шляхом, зловживаючи довірою, попрохав у ОСОБА_5 дати його мобільний телефон ТМ "Xiaomi" моделі "Redmi 12C Ocean Blue 4 GM RAM 128 GB ROM" в корпусі темно-синього кольору, IMEII: НОМЕР_3 , IMEI 2: НОМЕР_4 , у якому була устаткована карта пам`яті "micro SDXC 256 GB" TM "Kingston Cavas Go", під приводом здійснення телефонного дзвінка, тобто короткочасного використання, таким чином, запевнивши ОСОБА_5 у правильності та добросовісності своїх дій та доцільності передачі йому вказаного мобільного телефону. У свою чергу, ОСОБА_5 будучи впевненим у добросовісності дій ОСОБА_4 , вважав, що після дзвінку, останній поверне йому мобільний телефон, тому добровільно передав йому вищевказаний мобільний телефон.
Продовжуючи реалізацію свого умислу, ОСОБА_4 взяв мобільний телефон, та не маючи наміру виконувати взяті на себе зобов`язання, щодо повернення телефону, підмінив мобільний телефон потерпілого ОСОБА_5 ТМ "Xiaomi" моделі "Redmi 12C Ocean Blue 4 GM RAM 128 GB ROM" в корпусі темно-синього кольору, у якому була устаткована карта пам`яті "micro SDXC 256 GB" TM "Kingston Cavas Go" на належний йому мобільний телефон ТМ "Xiaomi" моделі "Redmi Note8T". Після чого, з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись майном потерпілого ОСОБА_5 на власний розсуд.
Своїми протиправними діями ОСОБА_4 заподіяв ОСОБА_5 матеріальну шкоду згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи № 11962 від 20.08.2025 на суму 3 936,35 грн.
Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.
Позиції сторони обвинувачення та захисту.
Прокурор у судовому засіданні зазначив, що під час судового розгляду достеменно встановлено, що інкриміноване протиправне діяння вчинене обвинуваченим, тому просить суд визнати ОСОБА_4 винним та призначити йому покарання, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України у виді двох років позбавлення волі і застосувати положення ч. 4 ст. 70 КК України та визначити остаточне шляхом частково складання призначених покарань з урахуванням вироку Немишлянського районного суду м. Харкова від 05.08.2026 у виді семи років позбавлення волі.
Потерпілий у судове засідання не з`явився, просив проводити судове засідання за його відсутності, про що подав до суду відповідне клопотання. Також потерпілий подав цивільний позов, який було оголошено судом, у зв`язку з неявкою потерпілого у судове засідання.
У судовому засіданні обвинувачений, ОСОБА_4 свою винуватість у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердивши обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення інкримінованих йому органом досудового розслідування злочину, підтвердивши та пояснивши про обставини, викладені в обвинувальному акті. Також визнав вимоги цивільного позову.
Підстави, за яких суд не досліджує докази сторони обвинувачення та захисту, а також вважає доведеною винуватість поза розумним сумнівом.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, визнав у повному обсязі, у скоєному щиро розкаявся та дав показання, які відповідають обставинам вчинення кримінального правопорушення, встановленим як досудовим розслідуванням, так і судовим розглядом. Також обвинувачений визнав вимоги цивільного позову.
Показання ОСОБА_4 не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Приймаючи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, його показання відповідають суті обвинувачення, суд за згодою обвинуваченого та інших учасників кримінального провадження, які вважають підтвердженими наявними в матеріалах кримінального провадження доказами фактичні обставини скоєного: дату, час, місце, спосіб і інші обставини скоєння правопорушення обвинуваченим, а також форму вини і спрямованість умислу; мотив правопорушення, його наслідки; обставини, які впливають на ступінь і характер відповідальності обвинуваченого; інші обставини, які характеризують особу обвинувачуваного, визнає їх доказаними в судовому засіданні і вважає за можливе не досліджувати докази стосовно цих фактичних обставин кримінального провадження, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України обмежившись допитом обвинувачуваного та вивченням даних, які характеризують особу обвинуваченого.
Перед встановленням такого порядку дослідження доказів, суд з`ясував, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а процесуальні наслідки встановлення такого порядку дослідження доказів, в частині обмеження права апеляційного оскарження вказаних обставин, їм роз`яснені та зрозумілі. У суду не виникло сумнівів у добровільності позицій сторін.
Також суд встановив, що Деснянський районний суд м. Чернігова вироком від 28.03.2024 визнав винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, та призначив йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік та Немишлянський районний суд м. Харкова вироком від 05.08.2026 визнав ОСОБА_4 винним у вчиненні 17.07.2025 злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначив йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців, що відповідно до ст. 32 та примітки до ст. 185 КК України визнається повторністю кримінальних правопорушень.
Сукупність наведених і оцінених судом доказів переконує в тому, що обвинувачений ОСОБА_4 здійснив заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, вчинене повторно, а том суд кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 190 КК України, тобто шахрайстві (заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою), вчинене повторно.
Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає під примусом.
Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особистість обвинуваченого, дійшов висновку, щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого злочину і кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 190 КК України, а саме заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинене повторно.
Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Пом`якшуючі обставини – це встановлені судом різні відомості, що свідчать про менший ступінь небезпечності особи винного та вчиненого ним злочину й дають підстави для застосування до нього менш суворого покарання.
Відповідно до ст. 66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання належать як зазначені, так і не зазначені в законі, але встановлені судом за конкретною справою об`єктивні та суб`єктивні чинники, що не є ознаками конкретного складу злочину і не впливають на його кваліфікацію, проте свідчать про занижений ступінь суспільної небезпеки вчиненого діяння і (або) особи винного і тим самим надають суду право для пом`якшення покарання.
Щире каяття це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.
Згідно з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 23.01.2024 у справі №283/2169/19, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття – це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.
Про щирість каяття особи свідчить і поведінка засудженого після вчинення злочину. Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею злочину (викриває співучасників, видає знаряддя та засоби вчинення злочину, видає або допомагає у розшуку майна здобутого злочинним шляхом, надає інші докази тощо), добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи.
Крім того, системний аналіз кримінального закону свідчить, що щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу, як до внесення відомостей до ЄРКП (наприклад, при з`явленні із зізнанням), так і після їх внесення, на досудовому розслідуванні або під час розгляду справи у суді. Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, головне встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість каяття.
Тож, при встановленні обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд враховує, що у судовому засіданні останній свою винуватість у вчиненні інкримінованого злочину визнав повністю, у вчиненому кається, засудив свою протиправну поведінку, шкодує про такий вчинок.
Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , суд не встановив.
Мотиви призначення покарання
Призначаючи покарання обвинуваченому у відповідності до вимог ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним злочинів, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_4 , встановлено, що він раніше неодноразово судимий, востаннє 05.08.2026 Немишлянським районним судом м. Харкова за ч. 4 ст. 185 КК України, йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань за цим вироком та за вироком Шевченківського районного суду м. Харкова від 07.07.2026, остаточно призначено покарання у виді 6 років 4 місяців позбавлення волі. Обвинувачений військовослужбовець; не одружений; не має на утриманні малолітніх дітей та осіб похилого віку; на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.
При обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення (вчинення злочину за ч. 2 ст. 190 КК України, який є нетяжким злочином проти власності); вартість майна (3 936,35 грн); даних про особу обвинуваченого (раніше неодноразово судимий, не має на утриманні малолітніх дітей та осіб похилого віку; на обліку у лікаря психіатра та наркологане перебуває), наявність пом`якшуючої обставини (щире каяття) і відсутність обтяжуючих та вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо, шляхом призначення йому покарання у межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_4 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, востаннє 05.08.2026 Немишлянським районним судом м. Харкова (дані з Єдиного державного реєстру судових рішень; режим доступу https://reyestr.court.gov.ua/Review/138764735) за ч. 4 ст. 185 КК України, відповідно ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань за вказаним вироком та за вироком Шевченківського районного суду м. Харкова від 07.07.2026, остаточно призначено покарання у виді 6 років 4 місяців позбавлення волі.
Суд враховує, що ОСОБА_4 вчинив інкриміноване йому у цьому кримінальному провадженні правопорушення до постановлення вироку Немишлянського районного суду м. Харкова від 05.08.2026, за яким він засуджений за ч. 4 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців та остаточно на підставі ч. 4 ст. 70 КК України до 6 років та 4 місяців позбавлення волі, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити остаточне покарання із застосуванням ч. 1, 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та вироком Немишлянського районного суду м. Харкова від 05.08.2026 та остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років та 5 місяці.
Таке покарання, на переконання суду, відповідає положенням статей 65 – 67, 70, 71 КК України та буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, відповідатиме особистості обвинуваченого та є достатнім для досягнення, відповідно до ст. 50 КК України, мети покарання.
Визначене покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
Підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду
ОСОБА_5 заявив цивільний позов до обвинуваченого про відшкодування матеріальної шкоди, завданої вчиненим кримінальним правопорушенням, у розмірі 3 936,35 грн.
Позов мотивований тим, що внаслідок вчиненого кримінального правопорушення, що є предметом цього кримінального провадження (шахрайства), обвинувачений заволодів майном потерпілого (мобільним телефоном). Обвинувачений вартість мобільного телефону не відшкодував.
Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).
Матеріальна шкода, спричинена потерпілому (цивільному позивачу) підтверджується висновком судово-товарознавчої експертизи № 11962 від 20.08.2025, згідно з яким вартість майна складає 3 936,35 грн, а тому цивільний позов потерпілого про відшкодування матеріальної шкоди підлягає задоволенню на підставі ст. 22, 1166 ЦК України.
Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд
Речові докази.
Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Арешт, накладений ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 01.08.2025 підлягає скасуванню.
Процесуальні витрати.
Згідно зі ст. 118, 122, 124 КПК України суд стягує з ОСОБА_4 на користь держави підтверджені витрати за проведення судово-товарознавчої експертизи № 11962 від 20.08.2025 у розмірі 3 392,64 грн.
Запобіжний захід.
ОСОБА_4 відбуває покарання за вироком Немишлянського районного суду м. Харкова від 05.08.2026, відповідно підстави для застосування запобіжного заходу відсутні. Водночас строк відбування обрахування покарання необхідно обраховувати з урахуванням вироку Немишлянського районного суду м. Харкова від 05.08.2026 з 29.10.2025 (з 29.10.2025 до 03.11.2025 та з 25.03.2026 до 04.08.2026 включно) і з 05.08.2026 до набрання цим вироком законної сили, з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.
Керуючись ст. 7, 100, 124, 349, 368 – 370, 373, 374, 376, 394, 395, 615 КПК України, суд
УХВАЛИВ:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань за цим вироком та вироком Немишлянського районного суду м. Харкова від 05.08.2026, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначити остаточне покарання у виді 6 (шести) років 5 (п`яти) місяців позбавлення волі.
Строк відбування призначеного ОСОБА_4 покарання рахувати з моменту набрання вироком законної сили.
Зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_4 відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, строк визначений вироком Немишлянського районного суду м. Харкова від 05.08.2026 з 29.10.2025 (з 29.10.2025 до 03.11.2025 та з 25.03.2026 до 04.08.2026 включно) і з 05.08.2026 до набрання цим вироком законної сили, з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.
Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді від 01.08.2025 (справа № 953/7896/25) на мобільний телефон ТМ "Xiaomi" моделі "Redmi Note 8T" з номерами IMEI 1: НОМЕР_5 , IMEI 2: НОМЕР_6 , поміщений в чорний шкіряний чохол.
Після набрання вироком законної сили речовий доказ: ТМ "Xiaomi" моделі "Redmi Note 8T" з номерами IMEI 1: НОМЕР_5 , IMEI 2: НОМЕР_6 , поміщений в чорний шкіряний чохол повернути власнику ОСОБА_4 .
Процесуальні витрати, понесені на проведення судово-товарознавчої експертизи № 11962 від 20.08.2025 у розмірі 3 392,64 грн стягнути з ОСОБА_4 на користь держави.
Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду у розмірі 3 936,35 (три тисячі дев`ятсот тридцять шість) гривень 35 копійок.
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд міста Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Головуючий суддя          ОСОБА_6